П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року м. Київ

Справа № 753/9060/25
Провадження: № 22-ц/824/2325/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,
суддів Верланова С.М., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Скуби Маріси Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шаповалової К. В.,
у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року АТ «Таскомбанк» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 09 липня 2018 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 шляхом підписання заяви-анкети було укладено кредитний договір № 015/4915824-СК, за умовами якого банк надав позичальниці кошти, у виді встановлення кредитного ліміту на рахунок у розмірі 47 685,20 грн, з процентною ставкою: з 09 липня 2018 року по 31 січня 2019 року 39,6%, та в подальшому 43,2%; на строк 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Оскільки позичальницею неналежним чином виконувалися умови кредитного договору, у неї виникла заборгованість, яка складає 90 243,74 грн, з яких: 47 685, 20 грн - заборгованість по тілу кредиту, 42 558, 54 грн - заборгованість за процентами. Зазначену заборгованість, а також понесені судові витрати просить стягнути на свою користь.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2025 року позов АТ «Таскомбанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № 015/4915824-СК від 09 липня 2018 року станом на 10 квітня 2025 року на загальну суму 90 243, 74 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн. 
Не погодившись із таким судовим рішенням в частині стягнення процентів, адвокат Скуба М. В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просила скасувати рішення в оскаржуваній частині та ухвалити нове про відмову в позові.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не врахував істотні обставини справи, а саме те, що відповідачка з 06 квітня 2022 року призвана на військову службу до Збройних Сил України під час мобілізації. Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, не нараховуються штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом. З огляду на зазначене, вважає, що нарахування процентів за кредитним договором у період проходження відповідачкою військової служби є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства. Крім того, вказує, що аналогічна правова позиція висловлюється у судовій практиці судів першої інстанції, які у подібних правовідносинах доходять висновку про відсутність правових підстав для нарахування процентів військовослужбовцям під час мобілізації. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2025 року оскаржується в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів за кредитним договором, а тому в іншій частині не переглядається.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09 липня 2018 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» щодо укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 015/4915824-СК (т. 1, а. с. 7 - 9).
Крім того, ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика п`ятірка» (т. 1, а. с. 149 - 153).
Відповідно до умов заяви та паспорта споживчого кредиту, позивач надав ОСОБА_1 грошові кошти на таких умовах: встановлений кредитний ліміт - 47 685,20 грн; тип кредиту - кредитна лінія; строк кредитування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією на той самий строк; процентна ставка - з 09 липня 2018 року по 31 січня 2019 року - 39,6 % річних, з 01 лютого 2019 року - 43,20 % річних.
Кредитні кошти були надані відповідачці у спосіб, визначений кредитним договором. Отже, позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором.
В порушення умов договору відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, унаслідок чого станом на 10 квітня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 90 243,74 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 47 685,20 грн та заборгованості за процентами - 42 558,54 грн.
Із наданої виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами (т. 1, а. с. 13 - 148).
28 січня 2025 року позивачем було направлено відповідачці повідомлення-вимогу № 167603-702 про дострокове повернення кредиту протягом 30 календарних днів, яка залишилася без виконання (т. 1, а. с. 186 193).
Отже, станом на 10 квітня 2025 року заборгованість за процентами за спірним кредитним договором становить 42 558,54 грн.
Задовольнячи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог.
Перевіряючи такі висновки суду в межах вимог та доводів апеляціної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання.
Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як встановлено судом, 09 липня 2018 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» щодо укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 015/4915824-СК (т. 1, а. с. 7 - 9).
Крім того, ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика п`ятірка» (т. 1, а. с. 149 - 153).
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі статтями 610, 612 ЦК України невиконання або прострочення виконання зобов`язання є його порушенням, а боржник вважається таким, що прострочив, якщо не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти у розмірі та порядку, визначених договором. Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як зазначено вище, відповідачка підписала заяву про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» та власноручно підписала паспорт споживчого кредиту, в якому визначено істотні умови кредитування, зокрема, розмір процентної ставки та порядок її застосування. Наявність підписів відповідачки на зазначених документах свідчить про її волевиявлення на укладення договору та прийняття запропонованих банком умов кредитування.
Матеріали справи містять належні та допустимі докази погодження сторонами істотних умов договору, а тому підстав для сумнівів у факті укладення кредитного договору та погодження його умов суд не встановив. Із наданої банком виписки по рахунку вбачається активне користування відповідачкою кредитними коштами, що підтверджує належне виконання банком своїх зобов`язань та фактичне прийняття відповідачкою умов кредитування.
Розмір процентної ставки, визначений у підписаному відповідачкою паспорті споживчого кредиту, що відповідає вимогам статті 536 ЦК України та положенням статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якими передбачено право сторін визначати фіксовану процентну ставку за договором за умови її чіткого погодження та належного розкриття споживачу. Доказів зміни процентної ставки в односторонньому порядку або неналежного ознайомлення відповідачки з умовами кредитування матеріали справи не містять.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність нарахування процентів за користування кредитом відповідно до умов укладеного сторонами договору та вимог чинного законодавства.
При цьому, колегія суддів відмічає, що відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Як убачається зі змісту апеляційної скарги, відповідачка не оспорює факт укладення кредитного договору, погодження його істотних умов, розміру процентної ставки чи порядку її нарахування. Предметом апеляційного перегляду є виключно питання правомірності нарахування процентів у зв`язку з проходженням відповідачкою військової служби під час мобілізації.
Відповідачка зазначає, що з 06 квітня 2022 року проходить військову службу у Збройних Силах України та вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, не нараховуються штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом.
З огляду на межі апеляційного перегляду колегія суддів не вбачає підстав для переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин щодо укладення договору та погодження його умов, оскільки такі обставини відповідачкою не оскаржуються, а доводи апеляційної скарги зводяться до застосування спеціальної норми законодавства щодо правового статусу військовослужбовців.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо застосування пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», колегія суддів зазначає таке.
Матеріали справи підтверджують факт призову відповідачки на військову службу під час мобілізації з 06 квітня 2022 року, що підтверджується відповідною відміткою у військовому квитку (т. 1., а. с. 236). 
Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає правові та соціальні гарантії військовослужбовців і встановлює перелік пільг, що надаються у зв`язку з проходженням військової служби.
Відповідно до пункту 15 статті 14 зазначеного Закону військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, на час їх призову не нараховуються штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом.
Матеріали справи підтверджують факт призову відповідачки на військову службу під час мобілізації з 06 квітня 2022 року, що підтверджується відповідною відміткою у військовому квитку (т. 1, а. с. 236).
Разом із тим колегія суддів враховує, що матеріали справи містять відомості про повернення судової кореспонденції, направленої відповідачці судом першої інстанції, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до усталеної практики Верховного Суду така відмітка за умови направлення судової кореспонденції за належною адресою місця проживання особи вважається належним повідомленням учасника справи про розгляд справи.
Отже, сам по собі факт неотримання відповідачкою судової кореспонденції та її неучасть у розгляді справи судом першої інстанції не є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Водночас під час апеляційного перегляду відповідачкою подано докази проходження військової служби під час мобілізації, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки стосуються застосування спеціальних гарантій, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне врахувати зазначені докази при апеляційному перегляді справи, що є підставою не для скасування рішення суду першої інстанції, а для його зміни в частині визначеного судом розміру заборгованості за процентами.
Отже, як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, загальна сума нарахованих процентів за кредитним договором становить 104 017 грн 13 коп., після 06 квітня 2022 року позивачем продовжувалось нарахування процентів за користування кредитом.
При цьому, згідно з розрахунком заборгованості сума процентів, нарахованих після 06 квітня 2022 року, складає 39 103 грн 62 коп. Отже, сума процентів, нарахованих позивачем до моменту призову відповідачки на військову службу, становить 64 913 грн 51 коп.
Водночас із матеріалів справи та наданого розрахунку вбачається, що відповідачкою було сплачено процентів за користування кредитом у загальному розмірі 61 530 грн 28 коп.
Отже, з урахуванням приписів пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», колегія суддів доходить висновку, що проценти, нараховані позивачем після 06 квітня 2022 року, не підлягають стягненню з відповідачки.
З урахуванням вищевикладеного, розмір заборгованості за процентами, який підлягає стягненню з відповідачки, складає 3 383 грн 23 коп. (64 913 грн 51 коп. - 61 530 грн 28 коп.).
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Отже, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2025 року в частині стягнення процентів підлягає зміні шляхом зменшення розміру заборгованості за процентами з 42 558 грн 54 коп. до 3 383 грн 23 коп.
Оскільки у рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2025 року розмір заборгованості визначено загальною сумою без окремого зазначення складових заборгованості за тілом кредиту та процентами, а колегією суддів змінено розмір заборгованості саме в частині процентів, резолютивна частина рішення підлягає викладенню в редакції цієї постанови.
Отже, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки, становить 51 068 грн 43 коп., з яких:
заборгованість за тілом кредиту - 47 685 грн 20 коп.;
заборгованість за процентами - 3 383 грн 23 коп.
Водночас колегія суддів зауважує, що представник відповідачки помилково вважає, що у зв`язку з призовом відповідачки на військову службу вона підлягає повному звільненню від сплати процентів за користування кредитом.
Таке звільнення відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» застосовується виключно з моменту призову особи на військову службу під час мобілізації, тобто, у даному випадку, з 06 квітня 2022 року.
Отже, проценти, нараховані до зазначеної дати, підлягають сплаті на загальних підставах.
Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки наслідком апеляційного перегляду справи є зміна розміру задоволених позовних вимог, відповідно підлягає зміні й розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому колегія суддів враховує, що позовну заяву у даній справі було подано через систему «Електронний суд», у зв`язку із чим при визначенні розміру судового збору підлягав застосуванню понижуючий коефіцієнт 0,8, передбачений частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір».
Однак суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та безпідставно визначив до стягнення судовий збір у розмірі 3 028 грн, тоді як належний до сплати судовий збір становив 2 422 грн 40 коп.
Внаслідок апеляційного перегляду справи розмір задоволених позовних вимог становить: (90243.74 : 51068.43 х100%)?56.59%
Отже, судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції, який підлягає стягненню з відповідачки, становить 1370.64 (2422.40?56.59%).
За подання апеляційної скарги відповідачкою сплачено судовий збір у розмірі 4 542 грн. При цьому апеляційну скаргу подано не через систему «Електронний суд», а тому підстави для застосування понижуючого коефіцієнта 0,8 відсутні.
За результатами апеляційного перегляду апеляційну скаргу відповідачки задоволено частково, а саме на 43,41 %, у зв`язку із чим з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1971 грн 68 коп.
Відповідно до частин першої, десятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При частковому задоволенні позову у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, колегія суддів вважає за необхідне здійснити взаємозалік судових витрат та стягнути з позивача на користь відповідачки судовий збір у розмірі 601 грн 04 коп (1 971 грн 68 коп. - 1 370 грн 64 коп.).
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищенаведене, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2025 року в частині розподілу судових витрат піддягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Скуби Маріси Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2025 року в частині стягнення процентів змінити, зменшити розмір процентів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк», з 42 558, 54 грн до 3 383 грн 23 коп.
У зв`язку з чим абзац 2 резолютивної частини рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2025 року викласти в наступній редакції.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30, ЄДРПОУ 09806443) заборгованість за кредитним договором № 015/4915824-СК від 09 липня 2018 року станом на 10 квітня 2025 року у розмірі 51 068 грн 43 коп., з якої: 47 685 грн 20 коп заборгованість за тілом кредиту та 3 383 грн 23 коп відсотків.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2025 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30, ЄДРПОУ 09806443) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 601 грн 04 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура