ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4609/23  Номер провадження 22-ц/814/673/26	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,
за участю секретаря: Дороженка Р.Г.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 січня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2023 року ТОВ «Автокредит Плюс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за договором фінансового лізингу в розмірі 464343,09 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позову вказувало, що 2022-02-03 року між ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» та відповідачем було укладено публічний договір фінансового лізингу №APDN000000000156563, відповідно до умов якого товариство передало ОСОБА_1 у фінансовий лізинг автомобіль марки KIA, модель SOUL, 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 vin-код НОМЕР_2 .
Також 03.02.2022 між ПАТ «Страхова група «ТАС» (страховик), ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит Плюс» було укладено тристоронній договір добровільного страхування наземного транспорту №FA-00172560, отриманого в лізинг.
12.02.2022 автомобіль було передано згідно «Специфікації та Акту приймання-передачі», що є додатком №1 до договору фінансового лізингу відповідачу.
Неналежне виконання відповідачем умов договору призвело до виникнення заборгованості, яка становить 464343,09 грн. та складається з : 290571,24 грн. як вартість предмету лізингу; 52928,76 грн. прострочена заборгованість по вартості предмету лізингу; 3,94 грн. за простроченими відсотками; 96317 грн. - за простроченою комісією; 24521,85 грн. прострочений страховий платіж.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 січня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Автокредит Плюс» 290571,24 грн. у відшкодування вартості предмету лізингу; 52928,76 грн. простроченої заборгованості по вартості предмету лізингу; 3,94 грн. за простроченими відсотками; 96317 грн. за простроченою комісією, 24521,85 грн. прострочений страховий платіж.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Автокредит Плюс» судові витрати в сумі 6965,15 грн. 
Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про наявність між сторонами лізингових правовідносин, неналежне виконання відповідачем умов фінансового лізингу, що призвело до виникнення заборгованості, яку і стягнув відповідно до наданих позивачем розрахунків. 

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вказує, що при укладанні договору фінансового лізингу сторони не дотрималися його нотаріального посвідчення, а отже останній є нікчемним.
Також звертає увагу на наявність кримінального провадження за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки він не отримував після укладання договору автомобілі і вони були передані іншій особі – ОСОБА_2 і саме останній за їх попередньою домовленістю мав вносити відповідні платежі, натомість оплату не здійснював, а автомобілі оголошено в розшук, що , на його думку, виключає підстави для покладання на нього відповідальності за договором лізингу. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків. 
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03 лютого 2022 року між лізингодавцем ТОВ «Автокредит Плюс» та лізинг одержувачем ОСОБА_1 шляхом підписання заяви-приєднання №APDN000000000156563 до публічного договору фінансового лізингу було укладено договір фінансового лізингу.
Згідно умов договору ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Автокредит Плюс» автомобіль марки KIA, модель SOUL, 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 vin-код НОМЕР_2 , на строк 60 місяців. 
Період сплати лізингових платежів визначався з 1 по 5 число кожного місяця.
Умовами договору сторони визначили сплату щомісячних платежів, пов`язаних з виконанням договору, які включають в себе: платіж по відшкодуванню частини вартості об`єкту лізингу; відсотки за користування об`єктом лізингу; щомісячна комісія Лізингодавця; винагорода за проведення додаткового моніторингу; винагорода за проведення додаткового моніторингу для отримання інформації про наявність або відсутність заборгованості щодо предмету лізингу при внесенні останнього платежу в строки та розмірі, зазначеним в п.6.2.20 договору на день внесення платежу; одноразова комісія Лізингодавцю за надання об`єкта лізингу згідно п.4.2 договору, у розмірі 30900 грн., яка сплачується у строк один день.
Неналежне виконання відповідачем як лізингодержувачем умов договору, а саме не здійснення ним сплати щомісячних платежів призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 09.05.2023 становить 464343,09 грн.
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, місцевий суд встановив факт укладання між сторонами договору лізингу, отримання відповідачем предмета лізингу- автомобіля та неналежне виконання останнім умов договору, що призвело до виникнення заборгованості, яку стягнув згідно наданих розрахунків, правильність нарахування яких не оспорювалось стопорною відповідача в ході судового розгляду. 

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.
Відповідно до статті 806 ЦК України (в редакції, чинній на дату укладання договору) за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізинг одержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.
Згідно ст. 15 ЗУ «Про фінансовий лізинг» (в редакції станом на дату укладання договору) договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі. Договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору.
Пунктом 13.1 договору фінансового лізингу сторони визначили, що даний договір може бути нотаріально посвідчений на вимогу однієї із сторін. Домовленість сторін щодо нотаріального посвідчення договору зазначається у заяві про приєднання до договору. 
Укладаючи договір фінансового лізингу, жодна з сторін – ТОВ «Автокредит Плюс» та ОСОБА_1 не висловлювали вимог щодо його нотаріального посвідчення, яке станом на день його вчинення законодавчо не визначалось обов`язковим .

Фактично не заперечуючи невиконання договору та існування заборгованості в розмірі, заявленим позивачем, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на нікчемність договору, стверджуючи, що при його укладанні сторони не дотрималися вимог про його нотаріальне посвідчення.
Відхиляючи вказані твердження колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який зазначив, що спеціальний закон – ЗУ «Про фінансовий лізинг», в редакції чинній на час укладання договору лізингу, передбачав нотаріальне посвідчення договору лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи лише на вимогу однієї із сторін такого договору.
Під час розгляду справи відповідачем не було надано доказів щодо висловлення ним бажання нотаріального посвідчення договору та звернення з такою вимогою до лізингодавця, у зв`язку з чим вказане твердження апелянта не береться до уваги колегією суддів як підстава для скасування судового рішення внаслідок неправильного застосування норм матеріального права. 
Відхиляються колегією суддів також і посилання в апеляційній скарзі на наявність кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 21.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України щодо шахрайських дій ОСОБА_2 та необхідністю в зв`язку з цим зупинити провадження по справі до розгляду вказаного провадження по суті. 
Так, відповідач в ході розгляду справи пояснював, що уклав з позивачем договір лізингу на прохання ОСОБА_2 , який його запевнив, що всі необідні виплати по договору він буде здійснювати особисто, після чого отриманий в лізинг автомобіль він передав своєму знайомому. 
Зазначені пояснення, в сукупності з наданими стороною позивача доказами підтверджують як сам факт укладання договору, так і отримання відповідачем транспортного засобу в лізинг, після чого він як лізингодержувач розпорядився отриманим автомобілем на власний розсуд, передавши його в користування іншій особі, що саме по собі не виключає відповідальності останнього по виконання передбачених умовами договору зобов`язань.
Будь-яких доказів, які-б доводили нікчемність чи недійсність укладеного між сторонами договору лізингу матеріали справи не містять. 
Враховуючи, що ОСОБА_1 з власної ініціативи уклав договір фінансового лізингу, погодився з усіма його умовами, особисто отримав автомобіль згідно з актом приймання-передачі, а вже в подальшому передав його іншій особі, підстав для звільнення його від цивільної відповідальності з виплати заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання ним умов договору, немає. 
За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування рішення суду, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19 червня 2026 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин