КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2026 року Київ справа №320/48506/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 до Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним пункту наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 до Міністерства охорони здоров`я України, в якій позивачі просять суд:
- визнати протиправним пункт 1 наказу Міністерства охорони здоров`я України №1250 від 17 липня 2024 року;
- зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України у найкоротший строк, внести зміни до пункт 1 наказу №1250 від 17 липня 2024 року виклавши його в наступній редакції:
« 1. Внести зміни до Методичних рекомендацій планування та розрахунку потреби у лікарських засобах для пацієнтів, які страждають на спінальну м`язову атрофію, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 грудня 2019 року № 2498 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 6 жовтня 2023 року № 1755) доповнивши розділ II. «Формування потреби» пунктом 8 такого змісту:
« 8. Використання лікарського засобу рисдиплам, може здійснюватися для надання медичної допомоги пацієнтам з 2-им та 3-им типом СМА з розрахунком потреби відповідно до затвердженої інструкції рисдиплам із обов`язковим інформуванням МОЗ та Державного Підприємства «Медичні закупівлі України» про таке використання.».
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги тим, що оскаржуване рішення відповідача протиправно обмежує їх доступу до лікарського препарату рисдиплам, забезпечення громадян яким є обов`язком держави.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує на відсутності обставин порушення ним вимог законодавства у межах спірних правовідносин.
Такі доводи заперечені ОСОБА_1 у наданій суду відповіді на відзив. 
Крім того, позивачами надавались додаткові пояснення по справі.
Позивачем було заявлено клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи Харківський благодійний фонд «Діти зі спінальною м`язовою атрофією», оскільки результати розгляду справи вплинуть на права, свободи, інтереси, обов`язки Фонду в межах статутної діяльності, оскільки зазначені позивачі є учасниками Фонду й реалізуючи свої права, звертались неодноразово до Фонду з заявами про порушення їх прав на доступ до лікування. Фонд, в свою чергу, діючи в межах Статуту на їхній захист надсилав звернення, пропозиції та скарги до Міністерства охорони здоров`я України, ДП «Медичні закупівлі України», Комітету з питань здоров`я нації, медичної допомоги та медичного страхування Верховної Ради України, Омбудсмана.
З приводу наведеного суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.
Частинами 4, 5 статті 49 КАС України визначено, що у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.
Отже, можливість вступу у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, обумовлена рішенням суду, яке може вплинути на її права, свободи, інтереси та обов`язки. Таким чином, залучення третіх осіб сприяє підвищенню результативності процедури доказування та забезпечує всебічний розгляд адміністративної справи.
Отже, обов`язковою умовою залучення особи до участі у справі в якості третьої особи є доведення можливості впливу рішення у справі на права, свободи, інтереси та обов`язки такої особи.
Дослідивши докази, що стосуються клопотання, суд вважає, що заявником не обґрунтовано яким чином судове рішення може вплинути на їх права та обов`язки. Водночас відносини позивачів з Харківським благодійним фондом «Діти зі спінальною м`язовою атрофією» безпосередньо не стосуються спірних правовідносин і не впливають на виконання рішення суду за результатом розгляду цього спору.
При цьому суд наголошує, що відмова у задоволенні заяви про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не є перешкодою у доступі до правосуддя. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив таке.
Пунктом 1 наказу Міністерства охорони здоров`я України (МОЗ) №1250 від 17 липня 2024 року вирішено внести зміни до Методичних рекомендацій планування та розрахунку потреби у лікарських засобах для пацієнтів, які страждають на спінальну м`язову атрофію, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 грудня 2019 року № 2498 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 6 жовтня 2023 року № 1755) доповнивши розділ II "Формування потреби" пунктом 8 такого змісту:
« 8. Використання лікарського засобу рисдиплам, що має залишковий термін придатності менше 4 місяців, закупленого за рахунок бюджетних коштів у попередніх бюджетних періодах, може здійснюватися у поточному бюджетному періоді для надання медичної допомоги пацієнтам з 2-им та 3-им типом СМА з обов`язковим інформуванням МОЗ та державного підприємства "Медичні закупівлі України" про таке використання.».
Не погоджуючись з наведеним, позивачі звернулись до суду з даним адміністративним позовом.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами.
Відповідно до абзацу другого пункту першого Положенням про Міністерство охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90) (далі - Положення) МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.
Відповідно до статті 14 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» в реалізація державної політики охорони здоров`я покладається на органи виконавчої влади.
Кабінет Міністрів України організує розробку та здійснення державних цільових програм, створює економічні, правові та організаційні механізми, що стимулюють ефективну діяльність в сфері охорони здоров`я, забезпечує розвиток мережі закладів охорони здоров`я, укладає міжурядові угоди і координує міжнародне співробітництво з питань охорони здоров`я, а також в межах своєї компетенції здійснює інші повноваження, покладені на органи виконавчої влади в сфері охорони здоров`я.
Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади в межах своєї компетенції розробляють програми і прогнози в сфері охорони здоров`я, визначають єдині науково обґрунтовані державні стандарти, критерії та вимоги, що мають сприяти охороні здоров`я населення, здійснюють державний контроль і нагляд та іншу виконавчо-розпорядчу діяльність в сфері охорони здоров`я.
Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, а також органи місцевого самоврядування реалізують державну політику у сфері охорони здоров`я в межах своїх повноважень, передбачених законодавством.
Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють управління комунальними закладами охорони здоров`я, організацію їх матеріально-технічного, кадрового та фінансового забезпечення відповідно до закону.
Згідно з статтею 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», управління закладами охорони здоров`я на відповідній території, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення, а також забезпечення доступності та безоплатності медичного обслуговування населенню належить до повноважень відповідних місцевих рад.
Відповідно до статті 8 Закону України «Основ законодавства України про охорону здоров`я» держава гарантує громадянам України та іншим визначеним законом особам надання необхідних медичних послуг та лікарських засобів за рахунок коштів Державного бюджету України на умовах та в порядку, встановленому законодавством.
Статтею 54 Основ законодавства України передбачено, що перелік лікарських засобів, медичних виробів та допоміжних засобів до них, що закуповуються за кошти державного бюджету для виконання програм та здійснення централізованих заходів з охорони здоров`я, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Як визначено статтею 53-1 Основ законодавства України про охорону здоров`я, Держава забезпечує заходи з профілактики рідкісних (орфанних) захворювань та організацію надання громадянам, які страждають на такі захворювання, відповідної медичної допомоги. З цією метою центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я: визначає та затверджує перелік рідкісних (орфанних) захворювань та забезпечує офіційну публікацію цього переліку; в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, забезпечує створення та ведення державного реєстру громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання; визначає заходи, необхідні для забезпечення профілактики рідкісних (орфанних) захворювань, та встановлює порядок надання медичної допомоги громадянам, які страждають на ці захворювання.
Громадяни, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, безперебійно та безоплатно забезпечуються необхідними для лікування цих захворювань лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання відповідно до їх переліку та обсягів, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Наказом МОЗ України від 27 жовтня 2014 року №778 затверджено перелік рідкісних (орфанних) захворювань, що призводять до скорочення тривалості життя хворих або їх інвалідизації та для яких існують визнані методи лікування.
Порядок забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року №160 (надалі по тексту - Порядок №160), відповідно до пункту 2 якої, постановлено МОЗ України разом з Міністерством фінансів України під час підготовки проекту Закону про Державний бюджет України на відповідний рік передбачати видатки на здійснення заходів щодо безперебійного і безоплатного забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання з урахуванням фінансових можливостей державного бюджету.
Відповідно до пункту 6 Порядку забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року №160, встановлено, що безперебійне і безоплатне забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами, закупленими за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, здійснюється в межах бюджетних призначень.
Таким чином, наявність того чи іншого захворювання у Переліку рідкісних (орфанних) захворювань, що призводять до скорочення тривалості життя хворих або їх інвалідизації та для яких існують визнані методи лікування, затвердженого наказом МОЗ України від 27 жовтня 2014 року №778 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 листопада 2014 року за №1439/26216, не є прямою вимогою до їх закупівлі за рахунок коштів державного бюджету, бо для цього лікарські засоби мають бути у відповідному переліку та також на їх закупівлю мають бути виділені бюджетні призначення.
Порядком проведення державної оцінки медичних технологій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2020 №1300 (далі - Порядок) передбачено, що державна оцінка медичних технологій (далі - ОМТ) проводиться відповідно до цього Порядку, настанов з державної оцінки медичних технологій, зокрема у випадку застосування процедур договорів керованого доступу, продовження їх дії (пролонгації).
ОМТ проводиться за ініціативою заявника (фармацевтичної компанії) з наданням до уповноваженого органу (ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України») заяви на проведення державної оцінки медичних технологій та досьє на проведення державної оцінки медичних технологій.
Пунктом 6 Порядку проведення державної оцінки медичних технологій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 року №1300, передбачено, що для включення (виключення) лікарських засобів до (з) переліків, що закуповуються за кошти державного бюджету для виконання програм та здійснення централізованих заходів з охорони здоров`я необхідно проведення державної оцінки медичних технологій.
За рахунок коштів Державного бюджету України централізовано, в межах бюджетних призначень, здійснюється закупівля лікарського засобу «Рисдиплам» для лікування СМА 1 типу у пацієнтів віком від 2 місяців, які не потребують постійної вентиляції легень.
Закупівля проводиться в рамках виконання бюджетної програми КПКВК 2301400 «Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру» за договорами керованого доступу, укладеними з урахуванням висновку з державної оцінки медичних технологій за показанням «Лікування спінальної м`язової атрофії у пацієнтів віком від 2 місяців» (висновок від 08.12.2021).
Як зазначив відповідач, в умовах обмеженого бюджетного фінансування сфери охорони здоров`я, МОЗ вимушене здійснювати пріоритизацію бюджетного фінансування на користь заходів та програм, що мають найвищі показники ефективності за найнижчої можливої вартості.
Саме з цією метою застосовується ОМТ, а її результати використовуються МОЗ для прийняття рішень щодо закупівлі лікарських засобів.
Пунктом 101 Порядку передбачено, що у разі коли за результатами проведених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2021 року №61 «Деякі питання щодо договорів керованого доступу та зупинення дії абзацу першого пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2009 р. №333» переговорів стосовно договорів керованого доступу досягнуто домовленостей із заявником про застосування інших, ніж визначені цим Порядком умов збору заявок, визначення потреби та розподілу лікарських засобів, що є предметом закупівлі за договорами керованого доступу, такі умови визначаються в договорах керованого доступу.
Формування потреби та подальший розподіл вищезазначеного лікарського засобу відбувається з урахуванням вимог наказу МОЗ від 17 грудня 2019 року № 2498 «Про затвердження методичних рекомендацій з планування та розрахунку потреби в лікарських засобах, продуктах спеціального харчування та виробах медичного призначення, що закуповуються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів».
Відповідно до пункту 6 розділу II Методичних рекомендацій планування та розрахунку потреби у лікарських засобах для пацієнтів, які страждають на спінальну м`язову атрофію затверджених наказом МОЗ від 17 грудня 2019 року №2498 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 26 березня 2025 року №543) розподіл лікарського засобу «Рисдиплам» здійснюється на основі розрахунків Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» МОЗ України, які надаються за результатами оцінки відповідності пацієнтів усім Критеріям врахування потреби та відсутності Критеріїв відміни за результатами опрацювання власних даних та/або даних, наданих структурними підрозділами з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, референтними центрами з питань рідкісних (орфанних) захворювань, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 березня 2023 року № 598 (із змінами).
Водночас, як пояснив відповідач, наразі відсутня можливість забезпечення пацієнтів з іншими типами СМА лікарськими засобами за кошти Державного бюджету України.
Порядок видачі препарату Рисдиплам для пацієнтів, які страждають на спінальну м`язову атрофію регулюється Методичними рекомендаціями планування та розрахунку потреби у лікарських засобах для пацієнтів, які страждають на спінальну м`язову атрофію, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 грудня 2019 року № 2498 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до п. 6. та п. 7 розділу II Методичних рекомендацій розподіл лікарського засобу рисдиплам здійснюється на основі розрахунків Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» МОЗ України, які надаються за результатами оцінки відповідності пацієнтів усім Критеріям призначення та відсутності Критеріїв відміни за результатами опрацювання власних даних та/або даних, наданих структурними підрозділами з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Національна дитяча спеціалізована лікарня «Охматдит» МОЗ України надає до МОЗ та державного підприємства «Медичні закупівлі України» інформацію щодо пацієнтів в розрізі адміністративно-територіальних одиниць з зазначенням маси тіла, місяця та року народження, діагнозу пацієнтів, 2 відповідності Критеріям призначення та наявності Критеріїв відміни тощо, для здійснення відповідного розподілу.
Наказом МОЗ від 17 липня 2024 № 1250 «Про внесення змін до Методичних рекомендацій планування та розрахунку потреби у лікарських засобах для пацієнтів, які страждають на спінальну м`язову атрофію» було внесено зміни до Методичних рекомендацій планування та розрахунку потреби у лікарських засобах для пацієнтів, які страждають на спінальну м`язову атрофію, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 грудня 2019 року №2498 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 6 жовтня 2023 року №1755) доповнивши розділ II. «Формування потреби» пунктом 8 такого змісту: « 8. Використання лікарського засобу рисдиплам, що має залишковий термін придатності менше 4 місяців, закупленого за рахунок бюджетних коштів у попередніх бюджетних періодах, може здійснюватися у поточному бюджетному періоді для надання медичної допомоги пацієнтам з 2-им та 3-им типом СМА з обов`язковим інформуванням МОЗ та державного підприємства «Медичні закупівлі України» про таке використання.».
Так, згідно із частинами другою, шостою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Разом з тим, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення частини другої статті 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25.11.1997; пункт 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25.12.1997 та пункт 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14.12.2011).
Так, у рішенні № 19-рп/2011 від 14.12.2011 Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Відтак, системний аналіз статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина друга цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано частини третю, п`яту та шосту статті 55 Конституції України.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
При цьому відповідно до ч. 1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.
При цьому, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Так, відповідно до положень КАС України особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно- правових відносин. При цьому, обставину щодо фактичного порушення суб`єктом владних повноважень - відповідачем його прав, свобод чи інтересів має довести, саме, позивач належними і допустимими доказами.
В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, при цьому, задоволенню підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.
Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.
Так, на думку суду, даним наказом МОЗ не було порушено права позивачів, оскільки зазначені зміни передбачають, що використання лікарського засобу рисдиплам, що має залишковий термін придатності менше 4 місяців, закупленого за рахунок бюджетних коштів у попередніх бюджетних періодах, може здійснюватися у поточному бюджетному періоді для надання медичної допомоги пацієнтам з 2-им та 3-им типом СМА. Тобто, в умовах обмеженого бюджетного фінансування сфери охорони здоров`я МОЗ надало можливість отримання лікарського засобу рисдиплам пацієнтам з 2-им та 3-им типом СМА, що взагалі не було передбачено попередньою редакцією Методичних рекомендацій планування та розрахунку потреби у лікарських засобах для пацієнтів, які страждають на спінальну м`язову атрофію, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 грудня 2019 року № 2498.
Беручи до уваги наведені вище висновки суду та встановлені обставини справи, суд не вбачає правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. 
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 до Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним пункту наказу та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова 

Горобцова Я.В.