ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

28 травня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/585/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просить суд:
-визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення ОСОБА_1 нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку по цій справі;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку по цій справі однією сумою за період з 01.12.2015 по день фактичного розрахунку ОСОБА_1 в сумі 98 825, 49 грн;
-визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення ОСОБА_1 виплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі № 360/2010/25 та рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі № 580/11059/25;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі №360/2010/25 та рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі № 580/11059/25 ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що у період з 15.05.2015 по 22.03.2018 ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі № 360/2010/25 було: «Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (місяця підвищення доходу) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, в сумі 85622 (вісімдесят п`ять тисяч шістсот двадцять дві) гривнi 82 копійки.». 
Рішення набрало законної сили 16.01.2026.
На виконання рішення суду було нараховано та виплачено 27 лютого 2026 року грошові кошти у сумі 81 291, 68 грн. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі № 580/11059/25 було: «Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період 01.03.2018 до 27.03.2018 з урахуванням абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078».
Рішення набрало законної сили 09.02.2026.
На виконання рішення суду було нараховано та виплачено 27 лютого 2026 року грошові кошти у сумі 3 412, 95 грн. 
12 березня 2026 року ОСОБА_1 звернулась до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою, в якій просила: провести нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої суми грошового забезпечення з 11.08.2020 по 12.05.2023; провести нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої суми грошового забезпечення з 01.12.2015 по 27.03.2018; провести нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку; надати довідку про середній заробіток. 
Станом на момент подання позову до суду відповіді не отримала. 
Просила задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачем через підсистему «Електронний суд» надіслано відзив, в обґрунтування якого зазначено, що позивач проходила військову службу у відповідача у період з 05.11.2014 по 27.03.2018.
Після виключення зі списків особового складу відповідача, через 7 років, позивач звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду (справа № 580/11059/25) та Луганського окружного адміністративного суду (справа № 360/2010/25) із позовними заявами до відповідача про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 по справі № 360/2010/25 суд вирішив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (місяця підвищення доходу) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, в сумі 85 622,82 копійки.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 по справі № 580/11059/25 суд вирішив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період 01.03.2018 до 27.03.2018 з урахуванням абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078; зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період 01.03.2018 до 27.03.2018 з урахуванням абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Рішення суду по справі № 580/11059/25 та по справі № 360/2010/25 відповідачем виконано повністю 26.02.2026.
Наказом відповідача - командира військової частини НОМЕР_1 - від 27.03.2018 № 65 позивача, призначеного відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 22.03.2018 №6-РС – начальником групи секретного документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 27.03.2018 виключено із списків особового складу частини. Отже, позивач не був звільнений з військової служби, а призначений на іншу посаду у Збройних Силах України.
Стягнення середнього заробітку час затримки розрахунку при звільненні пов`язано виключно з фактам звільнення працівника та невиплатою йому з вини власника або уповноваженого ним органу належних сум у день звільнення, в той час як позивача не було звільнення з військової служби.
Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Позивачем через підсистему «Електронний суд» надіслано відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги задовольнити.
Відповідачем через підсистему «Електронний суд» надіслано заперечення (на відповідь на відзив), в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 27 квітня 2026 року №342/2026 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 04 травня 2026 року строком на 90 діб.
Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ), ідентифікаційний код НОМЕР_3 .
Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, про що надано посвідчення серії НОМЕР_4 від 14.03.2024.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.11.2014 №36 прапорщика ОСОБА_1 , призначену наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 13 жовтня 2014 року №196-РС на посаду начальника служби захисту інформації ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка прибула із військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_4 ), з 5 листопада 2014 року зарахувати до списків особового складу частини на всі види забезпечення, а з 5 листопада 2014 року - на котлове забезпечення та вважати такою, що справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 760 гривні на місяць, шпк «старшина».
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.03.2018 №65 прапорщика ОСОБА_1 , призначеного відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 22 березня 2018 року № 6-РС - начальником групи секретного документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 27 березня 2018 року виключити із списків особового складу частини, з 27 березня 2018 року зняти з усіх видів забезпечення (з продовольчого забезпечення зняти з 28.03.2018 року).
Відповідно до інформації зазначеної в довідці про проходження служби (трудову діяльність) від 05.03.2025 №331/255 в подальшому з березня 2018 року позивач проходила військову посадах осіб сержантського та старшинського складу у ІНФОРМАЦІЯ_5 ; з травня 2022 року проходила військову службу на посадах осіб сержантського та старшинського складу у військовій частині НОМЕР_6 ; з лютого 2025 року проходить військову службу на посадах осіб сержантського та старшинського складу у військовій частині НОМЕР_7 .
З даних КП «ДСС» вбачається, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі №360/2010/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (місяця підвищення доходу) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, в сумі 85622 (вісімдесят п`ять тисяч шістсот двадцять дві) гривнi 82 копійки.
16.01.2026 вищевказане рішення суду набрало законної сили.
З даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі № 580/11059/25 позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 01.03.2018 до 27.03.2018 з урахуванням абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 28.03.2018 до 31.05.2022 з урахуванням абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_8 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 01.06.2022 до 31.12.2022 з урахуванням абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період 01.03.2018 до 27.03.2018 з урахуванням абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період 28.03.2018 до 31.05.2022 з урахуванням абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_8 ( АДРЕСА_7 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період 01.06.2022 до 31.12.2022 з урахуванням абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Відповідно до платіжної інструкції №258 (внутрішній номер 490509098) вiд 26 лютого 2026 року - призначення платежу КПКВК2101020; КЕКВ 2112 виплата iндексацiї ОСОБА_1 за рiшенням суду по справi №580/11059/25 вiд 17.12.2025 ; у 02.2026 для зарах. на ос/рах.; без ПДВ**1/2;2112.011;** в сумі 3430,10 грн.
Відповідно до платіжної інструкції №264 (внутрішній номер 490669355) вiд 26 лютого 2026 року - призначення платежу КПКВК2101020;КЕКВ 2112 виплата iндексацiї (15-18р) ОСОБА_2 IНН НОМЕР_3 за рiшенням суду по справi №360/2010/25 вiд 16.12.2025 ; у 02.2026 для зарах.на ос/рах.; без ПДВ**1/2;2112.011;** - 81341,68 грн.
12.03.2026 позивач звернулась з заявою до відповідача, в якій просила провести нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої суми грошового забезпечення з 01.12.2015 по 27.03.2018; провести нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку; надати довідку про середній заробіток.
Станом на дату розгляду справи по суті відповідь на вищевказану заяву відсутня.
В матеріалах справи наявна: довідка ВЧ НОМЕР_11 №203, яка видана прапорщику ОСОБА_1 про нараховане та виплачене за період з 15 травня 2015 року по 22 березня 2018 року; довідка ВЧ НОМЕР_11 №203 від 02.04.2026 про нараховане та виплачене грошове забезпечення за останні два місяці перед звільненням ОСОБА_1 за період з 01.01.2018р. по 28.02.2018 р.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до пункту першого статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з пунктами 2, 4 статті 9 Закону України № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі № 2232-XII) (в редакції на час виключення позивача зі списків особового складу) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Як зазначає в позовній заяві позивач, відповідачем не було проведено під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, зокрема, не проведено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 27.03.2018 право на яке має позивач, а саме на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.
Частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. 
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями тимчасово непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби.
Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-ХІІ визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок звільнення з військової служби визначено розділом XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення). 
Згідно з пунктом 233 розділу XII Положення (у редакції, чинній на момент видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.03.2018 №65) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до пункту 242 розділу XII Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. 
При звільненні з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) в обов`язковому порядку надає висновок щодо доцільності проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України на визначених ним посадах. Ця характеристика додається до особової справи військовослужбовця. 
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
При цьому пунктом 40 розділу I Положення визначено, що у разі переміщення по службі військовослужбовця з однієї військової частини до іншої для дальшого проходження військової служби дія контракту про проходження військової служби не припиняється. Окремі умови контракту за новим місцем служби можуть бути переглянуті та засвідчені підписами сторін контракту. 
Відповідно до пункту 110 розділу IV Положення переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.
Переміщення військовослужбовців за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється: 
між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування; 
між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України; 
між військовими частинами, які підпорядковані керівникам структурних підрозділів Міністерства оборони України, - наказом відповідного заступника Міністра оборони України. 
За правилами пункту 109 розділу IV Положення вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.
Як вже було зазначено, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.03.2018 №65 прапорщика ОСОБА_1 , призначеного відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 22 березня 2018 року № 6-РС - начальником групи секретного документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 27 березня 2018 року виключити із списків особового складу частини, з 27 березня 2018 року зняти з усіх видів забезпечення (з продовольчого забезпечення зняти з 28.03.2018 року).
Враховуючи вищевикладене, позивач не був звільнений з військової служби, а призначений на іншу посаду у Збройних Силах України, що також підтверджується інформацією зазначеної в довідці про проходження служби (трудову діяльність) від 05.03.2025 №331/255.
У зв`язку з цим суд дійшов висновку про неможливість покладення на відповідача такої відповідальності, як нарахування та виплата середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .
Як наслідок, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання провести нарахування та виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі №360/2010/25 та рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі № 580/11059/25, суд зазначає наступне.
Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (надалі - Закон № 2050-III).
Згідно із статтями 1, 2 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Тобто, стаття 2 Закону №2050-III прямо передбачає, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема й заробітну плату. Індексація грошового забезпечення є складовою заробітної плати.
Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Відповідно до статті 3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Зі змісту приведених норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону №2050-ІІІ).
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (надалі - Порядок №159).
Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Згідно з абзацом 1 пункту 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17 та від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.
При цьому, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання стосовно того, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17, від 29.10.2020 у справі №280/729/19, від 29.04.2021 у справі №240/6583/20.
Тож у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику грошового забезпечення, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати.
Судом встановлено, що фактична остаточна виплата позивачу грошового забезпечення за рішенням по справi №580/11059/25 вiд 17.12.2025 відбулась 27.02.2026, та за рішенням по справi №360/2010/25 – також 27.02.2026.
Під час судового розгляду вказаної категорії справ суд застосовує правову позицію, викладену Верховним Судом у своїх постановах, зокрема від 19.05.2022 у справі №200/3859/21, від 24.01.2023 у справі №200/10176/19-а.
Так, Верховний Суд дійшов висновку про те, що основними умовами для виплати суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Таким чином обов`язок з виплати компенсації виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів.
Оскільки такий обов`язок відповідачем при виплаті позивачу належних сум грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 27.02.2026 не дотримано, право останнього на виплату компенсації порушено.
З урахуванням того, що несвоєчасне нарахування належних сум грошового забезпечення та остаточний розрахунок з позивачем відбулися у зв`язку з неправомірним нарахуванням такого розрахунку відповідачем, тобто з його вини, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення у належному розмірі, у зв`язку із чим порушене право позивача підлягає відновленню.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно частин першої та другої статі 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ), ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по день фактичної виплати грошового забезпечення включно – 27 лютого 2026 року за весь час затримки виплати.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно – 27 лютого 2026 року за весь час затримки виплати, відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя 	Н.М. Басова