Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/379/26
Провадження №2/338/594/26
25 червня 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Куценко О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :

16 березня 2026 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії №1565-0485 від 17.06.2025 року у загальному розмірі 25 019,92 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.06.2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1565-0485 продукту «MiniKasa» шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Позивач зазначає, що договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-комунікаційної системи кредитодавця. Відповідач під час укладення договору пройшов передбачену кредитодавцем процедуру ідентифікації та верифікації, в особистому кабінеті ознайомився з паспортом споживчого кредиту, правилами відкриття кредитної лінії та пропозицією укласти договір, після чого акцептував оферту шляхом введення одноразового ідентифікатора.
У реквізитах Договору зазначено, що позичальник ОСОБА_1 підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором A2568.
Відповідно до умов договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відкрило відповідачу кредитну лінію та надало кредитні кошти на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором і правилами відкриття кредитної лінії.
Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб. Сума кредиту за договором становила 6 800,00 грн, строк кредитування - 365 календарних днів, базовий період сплати процентів - 21 календарний день.
Згідно з умовами договору та паспорта споживчого кредиту процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Нарахування процентів здійснюється на залишок заборгованості за кредитом за кожен день фактичного користування кредитом.
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , яку позичальником зазначено при укладенні договору.
З матеріалів справи вбачається, що за кредитним договором №1565-0485 від 17.06.2025 року відповідачу 17.06.2025 року було перераховано кредитні кошти у сумі 6 800,00 грн.
Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, за твердженням позивача, станом на 15.01.2026 року утворилась заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії №1565-0485 від 17.06.2025 року у розмірі 25 019,92 грн, що складається з: основного боргу - 6 800,00 грн; процентів за користування кредитом - 13 799,92 грн; процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України - 3 400,00 грн; комісії - 1 020,00 грн; штрафів - 0,00 грн.
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримано у повному обсязі.
28 травня 2026 року відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Тисячник Р. Р. подав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечив. У відзиві відповідач зазначив, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність підстав для дострокового повернення кредиту, оскільки строк повернення кредиту за умовами договору встановлений 16.06.2026 року, а доказів отримання відповідачем вимоги про дострокове повернення кредиту матеріали справи не містять.
Також відповідач заперечив факт укладення кредитного договору саме ним, посилаючись на відсутність логів інформаційно-комунікаційної системи, доказів надсилання та отримання одноразового ідентифікатора, доказів реєстрації відповідача в системі позивача та оригіналу електронного договору.
Крім того, відповідач вказав, що позивач не надав належних первинних фінансових документів на підтвердження фактичного зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, а наданий розрахунок заборгованості є внутрішнім документом позивача та не підтверджує безспірно розмір боргу. Окремо відповідач послався на несправедливість умов договору, надмірність нарахованих процентів, безпідставність стягнення процентів річних за ст. 625 ЦК України у період дії воєнного стану та необґрунтованість стягнення комісії за видачу кредиту. Просив поновити строк для подання відзиву та відмовити у задоволенні позову повністю.
З метою забезпечення права відповідача на захист, реалізації засад змагальності сторін та повного з`ясування обставин справи суд вважає за можливе прийняти відзив до розгляду та надати оцінку викладеним у ньому доводам.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Судом встановлено, що 17.06.2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1565-0485 продукту «MiniKasa».
Договір укладений в електронній формі. Відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор A2568 для підписання кредитного договору, який був використаний для акцептування оферти та укладення договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти) кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а в разі відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк) термін.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною / сторонами.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться.
Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви) форми про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; або вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно з п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію) оферту укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Отже, електронний договір може бути підписаний стороною за допомогою одноразового ідентифікатора, отримання якого є неможливим без прийняття особою пропозиції укласти електронний договір / оферти.
Оцінюючи доводи відповідача про недоведеність факту укладення кредитного договору, суд виходить з того, що матеріали справи містять Договір про відкриття кредитної лінії №1565-0485 від 17.06.2025 року, в якому зазначені персональні дані відповідача, його РНОКПП, місце проживання, електронна адреса, номер електронного платіжного засобу, а також електронний підпис одноразовим ідентифікатором A2568.
Договір також містить відомості про кредитодавця та підписаний кваліфікованим електронним підписом директора кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу.
Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що електронний договір мав бути підписаний саме кваліфікованим електронним підписом відповідача, оскільки Закон України «Про електронну комерцію» прямо передбачає можливість підписання електронного правочину електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Саме по собі заперечення відповідача щодо укладення договору не спростовує наданих позивачем доказів, оскільки відповідач не надав суду доказів втрати доступу до свого номера телефону, електронної пошти, банківської картки, особистого кабінету, звернення до правоохоронних органів щодо незаконного використання його персональних даних або доказів того, що зазначений у договорі електронний платіжний засіб йому не належав чи не використовувався ним.
Суд також враховує, що у паспорті споживчого кредиту та додатках до договору зазначено, що відповідач підтвердив отримання необхідних пояснень щодо умов кредитування, ознайомлення з істотними характеристиками запропонованої фінансової послуги, наслідками невиконання зобов`язань та іншою інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Такі документи також підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Доводи відповідача про відсутність належних доказів отримання кредитних коштів суд також відхиляє.
На підтвердження виконання кредитодавцем свого обов`язку позивач надав довідку про перерахування суми кредиту №1565-0485 від 17.06.2025 року, згідно з якою кредитні кошти у сумі 6 800,00 грн були перераховані на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , зазначений у кредитному договорі як платіжний засіб позичальника.
Крім того, матеріали справи містять інформацію фінансово-розрахункової установи щодо успішної платіжної операції, з якої вбачається, що 17.06.2025 року о 12 год. 53 хв. за договором №1565-0485 було здійснено платіж на суму 6 800,00 грн на картку № НОМЕР_1 зі статусом операції «успіх».
Відповідач не надав суду банківської виписки, довідки банку або інших доказів, які б спростовували факт зарахування коштів чи підтверджували, що вказаний платіжний засіб йому не належав.
Посилання відповідача на те, що розрахунок заборгованості є внутрішнім документом позивача, саме по собі не є підставою для відмови у позові, оскільки розрахунок заборгованості оцінюється судом не ізольовано, а у сукупності з договором, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів та доказами перерахування кредитних коштів.
Щодо доводів відповідача про неналежне вручення вимоги про дострокове повернення кредиту, суд враховує, що такі доводи могли б мати значення у разі вирішення питання про стягнення кредиту до настання кінцевого строку його повернення.
Разом з тим на час ухвалення цього рішення строк повернення кредиту, встановлений договором, настав - 16.06.2026 року, а тому заявлена вимога про стягнення основного боргу не є достроковою. За таких обставин відсутність окремого доказу отримання відповідачем вимоги про дострокове повернення кредиту не є підставою для відмови у стягненні неповернутого тіла кредиту.
З наданої позивачем довідки про перерахування суми кредиту та інформації фінансово-розрахункової установи вбачається, що відповідачу за Договором про відкриття кредитної лінії №1565-0485 від 17.06.2025 року було перераховано кредитні кошти у сумі 6 800,00 грн.
З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку із чим станом на 15.01.2026 року залишок основного боргу становить 6 800,00 грн, а залишок процентів за користування кредитом - 13 799,92 грн.
Доказів належного виконання зобов`язань за Договором про відкриття кредитної лінії №1565-0485 від 17.06.2025 року відповідач суду не надав.
Оцінюючи заявлені позивачем вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 13 799,92 грн, суд виходить з того, що такі проценти за своєю правовою природою є платою за користування кредитними коштами, а не заходом відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що умовами Договору про відкриття кредитної лінії №1565-0485 від 17.06.2025 року сторони погодили фіксований розмір процентної ставки за користування кредитом. Зокрема, умовами паспорта споживчого кредиту передбачено, що стандартна процентна ставка становить 1,00 % за кожен день користування кредитом протягом першого періоду користування кредитом та 0,74 % за кожен день користування кредитом у подальшому.
Такий розмір процентної ставки був прямо передбачений умовами договору та паспорта споживчого кредиту, з якими відповідач погодився шляхом підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором. Доказів того, що зазначені умови договору були змінені, визнані недійсними, не були доведені до відома відповідача або що відповідач належним чином виконав зобов`язання зі сплати процентів, матеріали справи не містять.
Суд також враховує, що відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки за договором про споживчий кредит не може перевищувати 1 %. У спірному договорі процентна ставка визначена у розмірі 1,00 % на день протягом першого періоду користування кредитом та 0,74 % на день у подальшому, тобто не перевищує встановленого законом граничного розміру денної процентної ставки.
З розрахунку заборгованості вбачається, що проценти нараховувалися позивачем на залишок основного боргу, за період фактичного користування кредитними коштами та відповідно до погоджених сторонами ставок. Заявлений до стягнення розмір процентів - 13 799,92 грн - не перевищує розміру процентів, який міг бути нарахований за погодженими сторонами умовами користування кредитом протягом строку кредитування, а відповідачем такий розрахунок не спростований.
Доводи відповідача про несправедливість умов договору та надмірність процентів суд відхиляє, оскільки сам по собі значний розмір нарахованих процентів не свідчить про їх незаконність, якщо процентна ставка була визначена договором, доведена до відома споживача, не перевищує граничного розміру денної процентної ставки, встановленого Законом України «Про споживче кредитування», і проценти нараховані за період фактичного користування кредитними коштами.
Відповідач не надав власного контррозрахунку, доказів повного чи часткового погашення процентів або доказів неправильності періоду їх нарахування.
За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 13 799,92 грн є доведеними, ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами договору, відповідають положенням ст. ст. 1048, 1054 ЦК України та не суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, у зв`язку з порушенням прав позивача внаслідок неповернення кредиту відповідачем, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 6 800,00 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 13 799,92 грн, усього 20 599,92 грн.
Щодо позовних вимог у частині стягнення процентів річних за ст. 625 ЦК України
Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути із відповідача за Договором про відкриття кредитної лінії №1565-0485 від 17.06.2025 року заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України у сумі 3 400,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику банком або іншим кредитодавцем) позикодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця неустойки) штрафу, пені за таке прострочення.
Також зазначеною нормою передбачено, що неустойка / штраф, пеня та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем) позикодавцем.
Такими є договір позики, кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит; спеціальні правові наслідки прострочення невиконання, полягають у тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця позикодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами відповідача про те, що заявлені позивачем 3 400,00 грн процентів річних за ст. 625 ЦК України не підлягають стягненню у зв`язку із дією пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог у частині стягнення комісії
Позивач також просить стягнути з відповідача заборгованість за комісією у розмірі 1 020,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено до стягнення комісію, яка нараховувалась у зв`язку з видачею кредиту.
Разом з тим, відповідно до ст. 1054 ЦК України змістом основного обов`язку кредитодавця за кредитним договором є саме надання грошових коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, тоді як позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти.
Тобто видача кредиту є не окремою додатковою послугою для позичальника, а безпосереднім виконанням кредитодавцем свого основного обов`язку за кредитним договором.
Суд враховує, що умови договору про покладення на позичальника додаткової плати за дії, які кредитодавець вчиняє на власну користь або на виконання власного обов`язку з надання кредиту, не можуть бути підставою для стягнення з позичальника окремої комісійної винагороди, якщо така плата фактично дублює плату за користування кредитом або встановлена за саме надання кредитних коштів.
Комісія за видачу кредиту у цьому випадку не є самостійною послугою, наданою відповідачу, а пов`язана з діями кредитодавця щодо виконання власного обов`язку з надання кредитних коштів. Відтак покладення на споживача обов`язку сплатити таку комісію фактично призводить до стягнення окремої плати за дії, які охоплюються самим змістом кредитного договору.
За таких обставин суд погоджується з доводами відповідача щодо необґрунтованості стягнення комісії та дійшов висновку, що заявлена до стягнення комісія у сумі 1 020,00 грн не підлягає стягненню з відповідача, а позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Таким чином, доводи відзиву не спростовують наявності між сторонами кредитних правовідносин, факту перерахування відповідачу кредитних коштів, наявності неповернутого основного боргу та обґрунтованості договірних процентів за користування кредитом. Водночас наведені у відзиві заперечення враховуються судом у частині відмови у стягненні процентів річних за ст. 625 ЦК України та комісії за видачу кредиту.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено у сумі 20 599,92 грн із заявлених 25 019,92 грн, тобто приблизно 82,33 %, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2 192,06 грн: 2 662,40 грн * 20 599,92 грн / 25 019,92 грн = 2 192,06 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 279 ЦПК України, суд,
у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії №1565-0485 від 17.06.2025 року у розмірі 20 599 грн 92 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6 800 грн 00 коп.; заборгованість за процентами - 13 799 грн 92 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 192 грн 06 коп.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або справу розглянуто без повідомлення / виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (ЄДРПОУ: 38548598, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 407).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 25 червня 2026 року.

Суддя: