Справа №587/2326/24 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гончаренко Л. М.	
Номер провадження 33/816/58/26 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

17 квітня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 587/2326/24 за апеляційною скаргою захисника МАХОВИКА Р. В. на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 11.07.2024, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвокат МАХОВИК Р. В. просить скасувати постанову судді, а провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, оскільки ОСОБА_2 не був згоден з результатом огляду, проведеного поліцейським і водночас відмовлявся від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, тому в його діях вбачається порушення п. 2.5 ПДР, за яким і повинен був бути складений протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, до протоколу внесені зміни після його підписання ОСОБА_2 .
Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 11.07.2024 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування т/з строком один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 605,60 грн судового збору.
Згідно постанови судді, 20.06.2024 о 19 год. 42 хв. в Сумському районі а/д О-191514 «Степанівка-Терешківка Н-07» 15 км водій ОСОБА_2 керував т/з «ВАЗ 2108», н. з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія за допомогою приладу газоаналізатор «Алкотест 6820» ARRK-0032, проба позитивна 0,50 проміле, тест № 327, від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився, погодившись з результатом тесту, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.
Апеляційний розгляд справи згідно положень ст. 268, 271, 277-2 і 294 КУпАП призначався на 05.11.2024 ( ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, а від захисника Маховика Р. В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через його участь у слідчих діях та перебування ОСОБА_2 на військовій службі), 18.03.2025 ( ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, а від його захисника надійшло повторне клопотання про відкладення розгляду справи через необхідність проходження медичного огляду), 27.06.2025 ( ОСОБА_2 та його захисник в судове засідання знову не з`явилися), 04.12.2025 ( ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився).
17.04.2026 ОСОБА_2 , будучи згідно вимог ст. 268, 271, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надійшло, а його захисником подане чергове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні і проходженням ОСОБА_2 військової служби.
Відповідно ч. 4-6 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати §1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними» (п. 28 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04; рішення від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України») і «запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів» (п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», заява № 26976/06). «Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02; рішення від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява № 30979/96).
У іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання». 
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 і його захисника, оскільки це не суперечить положенням ст. 268, 271, 294 КУпАП.
Як убачається з матеріалів справи, апеляційним судом було створено належні умови для реалізації ОСОБА_2 і захисником права на доступ до правосуддя та участь у судовому розгляді. Судові засідання неодноразово призначалися протягом тривалого періоду часу, про дату, час і місце їх проведення останні повідомлялись належним чином.
До апеляційного суду неодноразово надходили клопотання захисника про відкладення розгляду справи з різних підстав. Водночас жодних доказів, які б беззаперечно свідчили про об`єктивну неможливість участі ОСОБА_2 та його захисника в судовому розгляді, стороною захисту надано не було. Зокрема, не надано жодних документів або відомостей, які б підтверджували існування обставин, що унеможливлювали б участь зазначених осіб у судовому засіданні, у тому числі шляхом використання засобів дистанційного судового провадження та технічних засобів відеоконференцзв`язку.
Апеляційний суд виходить із того, що право особи на участь у розгляді справи є її правом, а не обов`язком, а тому його не реалізація за відсутності належного підтвердження поважності причин неявки не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Неявка ОСОБА_2 і його захисника має системний характер та свідчить про фактичне невикористання наданих процесуальних прав, що, у свою чергу, призводить до безпідставного затягування розгляду справи.
Апеляційний суд також враховує, що хоч КУпАП і не містить прямої норми щодо заборони зловживання процесуальними правами, але така заборона є загальноправовим принципом, який підлягає застосуванню у всіх видах судочинства, тому клопотання захисника про відкладення судового розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки відповідно ст. 294 КУпАП неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за умови її належного повідомлення про розгляд справи не є перешкодою для її розгляду. При цьому апеляційний суд приходить висновку про відсутність підстав для подальшого відкладення розгляду справи.
Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 780391 від 20.06.2024, суддя суду першої інстанції дійшла правильного висновку, що ОСОБА_2 керував т/з у стані алкогольного сп`яніння, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується, крім протоколу, доказами у справі, а саме:
- відеозаписами події правопорушення з технічних засобів поліцейських, якими підтверджуються обставини керування т/з ОСОБА_2 , виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, проходження водієм огляду на місці зупинки т/з, результат огляду, з яким останній погодився, складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ознайомлення з його змістом ОСОБА_2 ;
- роздруківкою показників огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, проведеного 20.06.2024, результат тесту – 0,50 проміле, підписаний останнім без застережень;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у водія ОСОБА_2 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, результат тестування – 0,50 0/00. З результатом огляду ОСОБА_2 був згоден.
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому в протоколі поліцейського та у постанові судді суду першої інстанції присутні посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
У разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», така особа підлягає огляду на відповідний стан сп`яніння.
Згідно визначеної процедури огляд, зокрема на стан алкогольного сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.
Відеозаписи події наведеного вище правопорушення є об`єктивними доказами у справі і не залежать від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою певних подій, а засвідчують, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм дій поліцейських щодо забезпечення проходження водієм ОСОБА_2 огляду на стан алкогольного сп`яніння, в тому числі і у закладі охорони здоров`я.
Із самих відеозаписів є очевидним, що вони здійснювалися поліцейськими, які оформлювали матеріали справи про адміністративне правопорушення, а той факт, що зафіксовані на них події за участю ОСОБА_2 мали місце та стосуються саме цієї справи, ніким не оспорюється, тому виявлення факту керування ним т/з у стані алкогольного сп`яніння в порушення імперативних вимог п. 2.9а ПДР цілком логічно завершилось складенням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що поліцейським при складанні протоколу дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси ОСОБА_2 як учасника дорожнього руху. При цьому вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення містить всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона) – керування особою т/з у стані алкогольного сп`яніння, конкретний пункт ПДР – 2.9а і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за невиконання водієм певного обов`язку – ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вищенаведене підтверджує не лише факт керування ОСОБА_2 т/з у стані алкогольного сп`яніння, а й дотримання поліцейськими самої процедури відповідного огляду, що повністю відповідає приписам законодавства України про адміністративні правопорушення, які водій т/з зобов`язаний виконувати (п. 2.9а ПДР), так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971).
Твердження апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_2 не був згоден з результатом огляду, проведеного поліцейським на місці зупинки т/з, повністю спростовуються наявним у справі відеозаписом, згідно якого після проведення огляду за допомогою спеціального технічного засобу ОСОБА_2 дійсно висловив здивування отриманим результатом тестування, однак жодних заперечень щодо його достовірності чи незгоди не висловлював.
Більше того, на пропозицію працівника поліції пройти повторний огляд у закладі охорони здоров`я у разі незгоди з результатом, останній не виявив бажання скористатися таким правом. Крім того, ОСОБА_2 власноруч підписав роздруківку результату тестування (огляду), отриманого за допомогою спеціального технічного засобу, та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, в якому міститься відмітка про його згоду з результатами проведеного тестування.
Таким чином, поведінка ОСОБА_2 свідчить про фактичне прийняття ним результатів огляду та відсутність заперечень проти них на момент їх фіксації, тому підстави вважати результати тестування недійсними, недостовірними або такими, що отримані з порушенням вимог законодавства, відсутні.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо внесення поліцейським змін до протоколу про адміністративне правопорушення після його підписання ОСОБА_2 мають місце і знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду. 
Разом із тим, встановлено, що зазначені зміни полягали виключно у внесенні до протоколу відомостей щодо відсторонення ОСОБА_2 від керування т/з, що підтверджується наявним у матеріалах справи відеозаписом. При цьому такі доповнення не стосувалися суті правопорушення, не змінювали фактичних обставин події, юридичної кваліфікації дій особи чи обсягу наведених у протоколі відомостей правопорушення.
Сам по собі факт внесення відповідних відомостей після підписання протоколу не свідчить про його недопустимість як доказу та не є безумовною підставою для закриття провадження у справі, оскільки не призвів до порушення права ОСОБА_2 на захист та не вплинув на можливість належної реалізації ним процесуальних прав.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП), тому послідовність викладення в диспозиціях наведених правових норм завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.
Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння на доказове значення отриманих у його результаті відомостей чи допущення недоліків при складанні протоколу про адміністративні правопорушення (інших процесуальних документів) тощо, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
Сукупність всіх фактичних обставин справи, безсторонній і неупереджений аналіз зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин саме ОСОБА_2 керував т/з перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, оскільки будь-який наявний у справі обґрунтований сумнів був спростований фактами, встановленими в судовому засіданні на підставі належних, достовірних, допустимих і достатніх доказів.
Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення – ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 271, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, –

постановив:

Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 11.07.2024 відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника МАХОВИКА Р. В. на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов