Справа №589/4874/25 	
Номер провадження 22-ц/816/2020/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Сізова Д.В. (суддя-доповідач), суддів: Собини О.І., Сидоренко А.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс»
на заочне рішення Шостинського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2026 року (суддя Курбанова А.Р.), ухвалене в м. Шостка, 
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
14 жовтня 2025 року ТОВ «Діджи фінанс» звернулося до суду із вказаним позовом, який обґрунтовує наступними обставинами.
13 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит № 103534947, за яким відповідач отримав кредит у безготівковій формі у розмірі 6000 грн, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок, на строк 15 днів, зі сплатою процентів за ставкою 1 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Термін повернення кредиту і сплати комісії (10 % від суми кредиту одноразово) за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 28 червня 2021 року, із можливістю пролонгації. 
14 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №08Т, за яким до позивача за плату перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, зокрема і до ОСОБА_1 у розмірі 25 500 грн, з яких: 6000 грн - тіло кредиту, 18 900 грн - відсотки за користування кредитними коштами, 600 грн - комісія.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним договором не виконує, кредитні кошти не повернув, має непогашену заборгованість перед позивачем у розмірі 25 500 грн, яку товариство просило стягнути з нього на свою користь, а також понесені судові витрати.
Заочним рішенням Шостинського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2026 року у задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту укладення між відповідачем та первісним кредитором договору про споживчий кредит в електронній формі. Зокрема, матеріали справи не містять доказів реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, отримання ним одноразового ідентифікатора (SMS-код) та підписання ним кредитного договору чи акцептування умов оферти. Сам договір та додаток до нього не містять електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором, що виключає можливість вважати доведеним факт належного укладення електронного правочину відповідно до вимог ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Суд зазначив про недоведеність факту надання відповідачу кредитних коштів, так як платіжне доручення не підтверджує перерахування коштів саме ОСОБА_1 , матеріали справи не містять доказів належності йому зазначеного карткового рахунку, а також відсутні відомості про виконання такого платіжного доручення банківською установою.
Також суд дійшов висновку про недоведеність переходу права вимоги до позивача за договором факторингу, оскільки у справі відсутній реєстр прав вимоги або інші документи, які б підтверджували передачу права вимоги саме за кредитним договором відповідача.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Діджи фінанс» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційні скарзі, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Позивач зазначає, що кредитний договір від 13 червня 2021 року №103534947 був укладений відповідачем в електронній формі через особистий кабінет на сайті ТОВ «Мілоан» із використанням одноразового ідентифікатора (OTP-коду), що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми договору. Суд помилково виснував про відсутність у договорі електронного підпису, оскільки OTP-код міститься у PDF-файлі договору в зашифрованому вигляді та не відображається при звичайному друкуванні. На підтвердження цього апелянт надає скріншот договору та посилається на практику Верховного Суду, яка визнає належними доказами OTP-підпис та електронні договори.
Вказує про безпідставне не врахування судом факту перерахування кредитних коштів відповідачу, що підтверджується платіжним дорученням №28700984, деталізованим розрахунком заборгованості та бухгалтерськими даними первісного кредитора. Згідно з умовами договору кошти перераховувалися на банківську картку, зареєстровану та верифіковану відповідачем через систему 3D Secure та OTP-підтвердження. Позивач наголошує, що зазначення номера картки замість рахунку не спростовує факту отримання коштів.
Крім того, апелянт зазначає, що право вимоги законно перейшло від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи фінанс» на підставі договору факторингу від 14 вересня 2021 року №08Т, копія якого разом з витягом з реєстру боржників та платіжними документами додані до позову. Суд першої інстанції безпідставно поставив під сумнів факт відступлення права вимоги, хоча договір факторингу є чинним та не визнаний недійсним.
В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не врахував практику Верховного Суду щодо електронних кредитних договорів, OTP-підпису, презумпції правомірності правочину та допустимості електронних доказів. Також апелянт посилається на рішення інших судів у подібних справах, де було підтверджено чинність договору факторингу та правомірність стягнення заборгованості.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідач правом на подачу відзиву не скористався.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
13 червня 2021 року ОСОБА_1 подана анкета-заява на кредит № 103534947, де вказані його анкетні дані, номер мобільного телефону: НОМЕР_1 , електронна пошта (а.с. 12).
13 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 103534947, про надання 6000 грн, на строк 15 днів із 13 червня 2021 року до 28 червня 2021 року (п. 1.4.) (а.с. 15-18).
Комісія за надання кредиту: 600 грн, яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1.).
Проценти за користування кредитом: 900 грн, які нараховуються за ставкою 1 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (6000 грн х 1% х 15 днів) (п. 1.5.2.).
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.5.3.).
Договором визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок (п. 2.1.). 
Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахування можливої пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору.
У пункті 2.3.1.2 договору визначено умови пролонгації на стандартних (базових) умовах. Так, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишаться до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). 
У пункті 6 договору зазначено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Додатками до кредитного договору є Графік платежів за договором про споживчий кредит та Паспорт споживчого кредиту (а.с. 19-20).
Платіжним дорученням № 28700984 від 13 червня 2021 року підтверджується перерахування ТОВ «Мілоан» 6000 грн на кредит рах. № 414943*87, призначення платежу: кошти згідно з договором 103534947 (а.с. 28).
Відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №103534947 містить інформацію про надання 6000 грн кредиту, нарахування комісії в розмірі 600 грн, та нарахування процентів за період із 14 червня по 27 серпня 2021 року у загальному розмірі 18 900 грн: у період із 14 червня 2021 року по 28 червня 2021 року (15 днів) по 60 грн в день, а всього 900 грн; у період із 29 червня 2021 року по 27 серпня 2021 року (60 днів) по 300 грн в день, а всього 18 000 грн (а.с. 14).
14 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ««Діджи фінанс» укладено договір факторингу №08Т, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит № 103534947, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання цього договору (п. 4.1., п. 8.1.) (а.с. 21-26).
Актом приймання-передачі Реєстру прав вимог від 14 вересня 2021 року та витягом з Додатку до договору факторингу (реєстру боржників) до договору від 14 вересня 2021 року №08Т підтверджується набуття ТОВ ««Діджи фінанс» права грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором у розмір 25 500 грн (а.с. 13, 27).
Здійснення плати за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу від 14 вересня 2021 року №08Т, підтверджується платіжними інструкціями від 05 жовтня 2021 року №4, від 03 грудня 2021 року №2, від 10 січня 2022 року №8, від 03 лютого 2022 року №1938, від 29 червня 2022 року №3, від 19 жовтня 2022 року №2597 (а.с. 31-33).
ТОВ ««Діджи фінанс» надіслало ОСОБА_1 досудову вимогу від 25 липня 2025 року про погашення кредитної заборгованості (а.с. 29).
Згідно із наведеним позивачем розрахунком станом на дату подання позову заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ ««Діджи фінанс» становить 25 000 грн, з яких: 6000 грн кредиту, 18 900 грн проценти за користування кредитними коштами, 600 грн комісія.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Щодо укладення договору про споживчий кредит
Згідно зі статтею 526, частиною 1 статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3, 12 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом частини першої , пункту 1 частини другої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, електронними доказами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, з метою отримання кредиту в ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1 13 червня 2021 року створив анкету-заяву на кредит №103534947 у якій вказав свої анкетні дані, номер мобільного телефону: НОМЕР_1 , електронну пошту, та погодив основні умови кредитування: сума кредиту, строку кредитування, сукупна вартість кредиту (комісія за надання кредиту та проценти). 
У подальшому, 13 червня 2021 року між первісним кредитором - ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 103534947 в електронній формі та підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується із положеннями Закону України «Про електронну комерцію». Кредитний договір підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором L49835. Час: 13.06.2021 15:30, що зафіксовано у верхньому правому кутку першої сторінки договору. Також у кредитному договорі зазначені персональні дані ОСОБА_1 , телефон, електрона пошта, які ним особисто вказані в анкеті-заяві на кредит.
Сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема щодо строку кредитування та відсотків за користування кредитом, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі. 
На виконання умов вказаного кредитного договору первісний кредитор перерахував отримувачу ОСОБА_1 на картковий рахунок № НОМЕР_2 , кошти саме у зазначеній в договорі сумі - 6000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 28700984 від 13 червня 2021 року, призначення платежу: кошти згідно з договором 103534947 (а.с. 28).
Щодо відступлення права вимоги
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 07 січня 2026 у справі №727/2790/25 зробив висновок, що допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення.
Факт переходу до позивача прав вимоги за вказаним кредитним договором до боржника ОСОБА_1 підтверджується відповідним договором факторингку, складеними на його виконання Актом прийому-передачі Реєстру прав вимог, Реєстром боржників та платіжними дорученнями про оплату згідно договору факторингу від 14 вересня 2021 року.
Також за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Докази сплати заборгованості за кредитним договором жодному із кредиторів у матеріалах справи відсутні.
У постанові від 03 липня 2025 у справі №219/10735/2013 Верховний Суд вказав, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (також див.: пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Колегія суддів вважає, що надані позивачем докази в їх сукупності є переконливими та достатніми для висновку про укладення сторонами кредитного договору, наявність між ними зобов`язання за цим договором та стягнення заборгованості за таким договором. Відповідач таких доказів не спростував і не надав доказів на підтвердження того, що кредитні кошти на підставі цього кредитного договору не зараховувалися на його картку.
Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту 
Разом із тим, колегія суддів не погоджується із вимогами позову в частині стягнення заборгованості за комісією.
Згідно із частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за надання, обслуговування і повернення кредиту.
Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21).
У справі, яка переглядається, встановлено, що умовами кредитного договору передбачена необхідність внесення плати за послугу банку, пов`язану з наданням кредиту при його отриманні.
При цьому в кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням кредиту, що надаються позичальнику та за які банк встановив разову комісію.
Таким чином, враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення пункту 1.5.1. кредитного договору від 13 червня 2021 року щодо обов`язку позичальника одноразово в момент видачі кредиту сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 600 грн є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Ураховуючи, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення статті 216 ЦК України, заявлена до стягнення сума боргу підлягає зменшенню на суму комісії у розмірі 600 грн.
Таким чином, до стягнення необхідно визначити заборгованість за кредитним договором у розмірі 24 900 грн, з яких: 6000 грн - тіло кредиту, 18 900 грн - відсотки за користування кредитними коштами. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1, 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Висновки суду щодо судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України при частковому (на 97,6 %) задоволенні позову та апеляційної скарги, із ОСОБА_1 на користь ТОВ ««Діджи фінанс» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 910,66 грн, з яких 2364,26 грн (3028 х 0,8 х 97,6 %) за розгляд справи у суді першої інстанції, 3546,4 грн (3028 х 0,8 х 150% х 97,6 %) за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» задовольнити частково.
Заочне рішення Шостинського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» заборгованість за кредитним договором від 13 червня 2021 року, яка утворилася станом на 27 серпня 2021 року, у розмірі 24 900 грн, з яких: 6000 грн -кредит, 18 900 грн - відсотки за користування кредитними коштами.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» 5 910,66 грн судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повна постанова складена «04» червня 2026 року.

Головуючий -  	Д.В. Сізов	

Судді: О.І. Собина 

А.П. Сидоренко