Справа № 404/4983/25 
Номер провадження 2/404/1637/25 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року  м. Кропивницький

Фортечний районний суд м. Кропивницького в складі: 
головуючої судді Варакіної Н.Б. 
за участі секретаря Андон`євої В.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП судом не встановлено, АДРЕСА_2 ), третя особа: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради (ЄДРПОУ 42215510, вул. В. Перспективна, 41, м. Кропивницький, 25022) про позбавлення батьківських прав,-
ВСТАНОВИВ:
19.05.2025 року до Фортечного районного суду міста Кропивницького надійшла позовна заява ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Калінка-Бондар Олександра Богданівна до ОСОБА_2 , третя особа: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що від шлюбу у Позивача та Відповідача народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, після припинення між ними фактичних шлюбних відносин проживає з батьком. Вихованням, піклуванням про дитину займається виключно батько, так само як і забезпечує сину належний рівень освіти та охорони здоров`я. Мати хлопчика самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо сина, що притягувалася до адміністративної відповідальності. Крім того, посилається на те, що Відповідачка зловживає алкогольними напоями, перебувала на обліку у лікаря-нарколога КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради». Вказує, що Відповідач свою протиправну поведінку по відношеню до сина не виправляє, відтак, вважає за необхідне звернутися до суду з цим позовом.
Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 21.07.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. При відкритті провадження у справі витребувано від Органу опіки та піклування міської ради міста Кропивницького висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 09.10.2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, та витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» інформацію про перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом 2023-2024 років на обліку у лікаря-нарколога як особи, яка зловживає алкогольними засобами. Підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.
12.11.2025 року на виконання ухвали Фортечного районного суду міста Кропивницького від 09.10.2025 року про витребування доказів, від Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» надійшла інформація за № 9444/10, згідно якої гр.. ОСОБА_2 одноразово з 07.02.2023 по 24.02.2023 року знаходилася на стаціонарному лікування в психіатричному відділенні закладу з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю; гостра інтоксикація неускладнена.
22.04.2026 року до суду надійшов висновок Виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 23.03.2026 року № 1918/19, згідно якого орган опіки та піклування Кропивницької міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судове засідання 12.05.2026 року з`явилася представник позивача, адвокат Калінка-Бондар Олександра Богданівна, яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, зазначених у позові.
Відповідач в судові засідання 09.10.2025, 12.11.2025, 16.12.2025, 10.03.2026, 25.03.2026, 12.05.2026 не зявилася, про дату і час розгляду справи повідомлялася належним чином, відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань до суду на подавала.
Представник третьої особи - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради - в судове засідання не з`явився, до суду направив клопотання про розгляд справи у його відсутність.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Судом підстав у відповідності до положень статті 223 ЦПК України для відкладення судового засідання не встановлено.
Приймаючи викладене, з урахуванням думки представника позивача, судом було ухвалено провести розгляд справи за наявною явкою учасників справи у судовому засіданні 12.05.2026 року на підставі документів наявних в матеріалах справи.
Заслухавши пояснення представника позивача по справі, дослідивши усі докази наявні в матеріалах справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 06.10.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 06.11.2024 року.
Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 06.11.2024 року. 
Згідно довідки №64, виданої 21.10.2024 квартальним комітетом №13 Фортечного району м. Кропивницького, малолітній ОСОБА_3 проживає разом зі своїм батьком та братом за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно характеристики від 30.10.2024 року, виданої квартальним комітетом №13 Фортечного району м. Кропивницького, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , має дружні відносини із сусідами, скарг не надходить, шкідливих звичок не має, громадський порядок не порушував.
Малолітній ОСОБА_3 навчається у 3-А класі Комунального закладу "Спеціальна школа №1» Кропивницької міської ради» і не знаходиться на повному державному утриманні, що підтверджується довідкою №814 від 18.10.2024.
Згідно характеристики за №919/01-29 від 22.11.2024р. виданої КЗ «Спеціальна школа № l», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , почав навчання в закладі з вересня 2022 року на основі висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 27 вересня 2022 року № ІРЦ -85720/2022/368129. Має сердню успішність у навчанні. Богдан спокійний, добрий, не виявляє агресивності, спілкується з однолітками та дорослими.
З постанови Кіровського районного суду м.Кіровограда від 19.07.2022 року у справі № 404/3611/22 вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАВ № 321575 від 30.06.2022 року, співробітниками поліції було встановлено, що ОСОБА_2 не в повній мірі виконує її батьківські обов`язки щодо виховання й неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого вона залишила без нагляду на подвір`ї будинку, а сама вживала алкогольні напої. Відповідачку було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, накладено на неї стягнення у виді попередження.
З висновку Виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 23.03.2026 року № 1918/19 вбачається, що ОСОБА_1 комісії пояснив, що син ОСОБА_5 тривалий час проживає з ним, він піклується про дитину, забезпечує умови для навчання та розвитку, здійснює виховання та утримання. Мати ОСОБА_2 мешкає окремо, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напрями. Перебуваючи у нетверезому стані, мати телефонує сину в грубій формі спілкується з ним, використовує нецензурну лексику, чим травмує психіку малолітньої дитини.
Згідно з характеристика учня 4-А класу ОСОБА_3 , наданою комунальним закладом «Фортечна гімназія Кропивницької міської ради» від 30.01.2026 № 48/01-20 дитина забезпечена всім необхідним для навчання, заняття регулярно, має початковий рівень навчальних досягнень. Батько ОСОБА_1 підтримує зв`язок з класним керівником, здійснює виховання сина. Мати ОСОБА_2 участі у навчанні та вихованні сина не бере, не цікавиться його успішністю.
Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства «Центр медико-санітарної допомоги № 2 м. Кропивницького» Кропивницької міської ради» від 02.02.2026 № 187, на прийом до лікаря дитину ОСОБА_3 приводить батько ОСОБА_1 . Інші особи з приводу стану здоров`я дитини до лікаря не звертались.
ОСОБА_8 комісії пояснив що з 2022 року проживає з батьком і братом. Мати мешкає окремо, вживає спиртні напої, вдома у неї відсутнє світло, часто збираються сторонні люди. Мати не пропонує йому жити з нею, не купує одяг, продукти харчування, нічого не дарує на дні народження, не цікавиться навчанням, інколи телефонує. 
Громадянка ОСОБА_2 з`явилась до Управління з ознаками алкогольного сп`яніння, визнала, що в цей день вживала алкогольні напої, письмово повідомила, що не працює, не надає матеріальної допомоги сину, за місцем її проживання відсутнє електропостачання через борги, заперечила проти позбавлення її батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 . 
На засідання комісії з питань захисту прав дитини мати не з`явилась, була запрошена належним чином.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення громадянки ОСОБА_2 від виховання та утримання малолітньої дитини винну поведінку матері та свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.
Зважаючи на вищевикладене, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, керуючись найкращими інтересами дитини, орган опіки та піклування Кропивницької міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Приймаючи встановлені обставини на підстав наявних в матеріалах справи доказів, в межах заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
На підставі вищевикладеного, суд вважає наявним право позивача, як батька дитини, на звернення до суду з цим позовом про позбавлення матері дитини батьківських прав.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 9 Конвенції зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Отже, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками.
Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22 (провадження № 61-14340св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19 (провадження № 61-15290св20)та інші).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
У рішенні від 30 червня 2020року (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21 та інших.
Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19, від 21 квітня 2022 року у справі № 756/15048/20, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18).
У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21) та інших.
За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.
Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року).
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Висновок Виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 23.03.2026 року № 1918/19 про доцільність позбавлення Відповідачки батьківських прав за ухилення від виконання батьківських обов`язків містить переконливі висновки щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, яким він керувався при прийнятті рішення (свідоме нехтування батьківськими обов`язками, яке має систематичний та постійних характер; не проявлення інтересу до дитини, зловживання алкоголем).
Даний висновок наданий в порядку вимог статті 19 СК України, а також відповідає вимогам Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866.
Судом встановлено, що висновки викладені у висновку узгоджуються з іншими доказами наявними в матеріалах справи.
Урахування думки дитини малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо його життя передбачено статтею 12 Конвенції з прав дитини, яка зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.
Судом встановлено, що наданий висновок Виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 23.03.2026 року № 1918/19 винесено з урахуванням висловленої думки малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з приводу спірного питання, яка викладена чітко та стосується порушеного питання.
За наслідком викладеного, судом враховується вказаний висновок Виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 23.03.2026 року № 1918/19, в якості належного доказу, та такий що є обґрунтованим і не суперечить інтересам дитини.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Приймаючи викладене, суд зазначає, що досліджуючи надані стороною позивача докази вбачається, що останні відповідають критеріям належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.
Суд також враховує, що позивачка притягувалася до адміністративної відповідальності за умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків, яке вона вчинила у зв`язку з розпиванням алкогольних напоїв, однак своє ставлення до вказаного не змінила, адже з`явилася до Управління з питань захисту прав дітей КМР у стані сп`яніння. 
Суд критично ставиться до заперечень Відповідачки, висловлених працівникам Управління з питань захисту прав дітей КМР щодо позбавлення її батьківських прав, адже окрім таких заперечень, висловлених у стані, що містить ознаки алкогольного сп`яніння, остання жодних дій, направлених на реалізацію своїх процесуальних прав та обов`язків як відповідача у справі, а також на зміну ставлення до виконання батьківських обов`язків, не вживала. 
При вищевикладених обставинах, дослідивши та надавши оцінку усім доказам наявним в матеріалах справи в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 , не виконує покладені на неї обов`язки з виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає участі в матеріальному утриманні і забезпеченні дитини, що свідчить про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до нього.
Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що у відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Суд задовольняє позов виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.
Рішення зі спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 року "Про судове рішення".
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, надаючи оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає, що позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Калінка-Бондар Олександра Богданівна до ОСОБА_2 , третя особа: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є обґрунтованим, викладені позивачем обставини знайшли свої підтвердження у наданих до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказах, за наслідком чого позов підлягає задоволенню.
Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивачем у позові заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, які складаються із судового збору. Враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає наявними підстави для покладання понесених позивачем судових витрат на відповідача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 81, 82, 89, 141, 211, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 164, 165, 166, 180-182 СК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП судом не встановлено, АДРЕСА_2 ), третя особа: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради (ЄДРПОУ 42215510, вул. В. Перспективна, 41, м. Кропивницький, 25022) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Судові витрати залишити по фактично понесеними сторонами.
Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.
Рішення суду складено та проголошено 26 .05.2026.

Суддя Фортечного районного суду 
міста Кропивницького Н. Б. Варакіна