Справа № 175/3961/25
Провадження № 2/175/1008/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
"08" червня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Краснокутської Н.С., за участю секретаря судового засідання Коломоєць Т.А., представника позивача Поліщук Р.А., представника відповідача - адвоката Ільченко І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду с-щя Слобожанське цивільну справу № 175/3961/25 за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування грошової шкоди,- 

ВСТАНОВИВ:
До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування грошової шкоди, у якій позивача просить суд: стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (адреса місця знаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) шкоду, яку було заподіяно в результаті дорожньо-транспортної пригоди у загальному розмірі 998291, 14 грн та витрати за сплати судового збору у розмірі 14974,37 грн.
В обґрунтуванні позовних вимог зазначено про те, що 22.04.2023 року, приблизно о 21 годині 55 хвилин, ОСОБА_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_4 (5 Окремої десантно-штурмової бригади) керував автомобілем марки «Кіа», моделі «Sorento», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , рухався по другорядній дорозі по вул. Василя Стуса в напрямку від вул. Маяковського до вул. Дружби в м. Краматорську Донецької області. У той же час по головній дорозі по вул. Дружби в напрямку від вул. Академічної до вул. Героїв України в м. Краматорську Донецької області рухався автомобіль марки «Toyota», моделі «4 Runner Suv», державний реєстраційний номер НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_2 .
На шляху прямування, наближаючись до перехрестя з вул. Дружби в м. Краматорську Донецької області, ОСОБА_1 , грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, маючи технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, не надав перевагу в русі та не дав дорогу автомобілю марки «Toyota», моделі «4 Runner Suv», під керуванням водія ОСОБА_2 , який наближався до цього перехрестя по головній дорозі, виїхав на це перехрестя, внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів. 
В діях водія ОСОБА_1 наявні порушення вимог п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі».
Порушення п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, допущені водієм ОСОБА_1 , перебувають в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
За що вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.02.2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до кримінальної відповідальності, справа № 175/4870/23, провадження № 1-кп/175/234/23.
В результаті ДТП позивачу військовій частині НОМЕР_1 було заподіяно шкоду. 
Відповідно до висновку експерта від 09.08.2024 року №76-07-24, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota», моделі «4 Runner Suv», державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер кузову НОМЕР_7 , 2022 року виготовлення, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 22.04.2023 року складає 892065,48 грн з урахуванням ПДВ на складові частини та матеріали. Оскільки водієм транспортного засобу, що був джерелом підвищеної небезпеки, був громадянин ОСОБА_1 , вину якої доведено судом, відповідно дана особа має нести відповідальність по відшкодуванню заподіяних позивачу шкоди заподіяної в результаті винних дій.
Таким чином, з огляду на вищеперераховані обставини позивач звернувся до суду з позовною заявою з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано у провадження судді Краснокутської Н.С.
Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.
Таким чином, розгляд даної справи віднесено до територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду Дніпропетровської області.
19.05.2026 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про відкриття загального позовного провадження та було визначено дату підготовчого судового засідання.
26.06.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_1 , у якому той просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступні аргументи, а саме: на те, що його транспортний засіб «Кіа», моделі «Sorento», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 не було застрахована на час ДТП, оскільки він як військовослужбовець звільнений від вказаного обов`язку, 25.04.2023 року водій ОСОБА_2 направив поштою повідомлення до МТСБУ про ДТП, 10.06.2023 року було складено звіт про оцінку автомобіля «Toyota», моделі «4 Runner Suv», державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , відповідно до якого збитки було оцінено у розмірі 801356 грн (звіт відповідача № А05-20), МТСБУ було визначено розмір регламентної виплати у розмірі 160000 грн. Відповідач зауважує, що звіт № 76-07-24 (позивача) було зроблено майже через півтора роки після ДТП, тобто 09.08.2024 року, звітом було визначено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 892065,48 грн, а вартість матеріального збитку становить 998291,14 грн. Даний звіт було виконано на підставі акту огляду від 11.07.2024 року при цьому у звіті відсутнє зазначення, внаслідок чого власнику автомобіля було завдано шкоду у вказаному розмірі, крім того, у звіті зазначено дату оцінки 22.04.2023 року у той час як сама оцінка була фактично проведена 09.08.2024 року, тому, на думку відповідача, виконання оцінки транспортного засобу через тривалий час після ДТП ставить під сумнів її достовірність, з огляду на вищевикладене відповідач вважає недопустимим доказом даний звіт. До того ж відповідач зазначає, що позивач просить стягнути з нього шкоду у повному обсязі без врахування регламентної виплати, що, на його думку, суперечить вимогам чинного законодавства. Таким чином, на підставі наведених вище аргументів відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, а також залучити до участі у справі МТСБУ.
28.06.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив через підсистему «Електронний суд», яку працівники канцелярії зареєстрували 30.06.2025 року. У відповіді на відзив представник позивача зазначає про те, що відзив на позовну заяву є необґрунтованим з посиланням на наступні аргументи, а саме: представник позивача посилається на те, що звіт № 76-07-24 є належним та допустимим доказом, оскільки містить відомості про попередження експерта про кримінальну відповідальність та є обґрунтованим, на думку представника позивача, повністю, проте звіт, який було долучено представником відповідача № А05-20 не містить відомостей про попередження експерта про кримінальну відповідальність. Також представник позивача підкреслює, що ОСОБА_1 є належним відповідачем у справі, оскільки за його вини було спричинено ДТП. Таким чином, з огляду на зазначено представник позивача просить відмовити у задоволенні відзиву на позовну заяву.
02.09.2025 року від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог на 160000 грн у зв`язку з перерахуванням регламентної виплати від МТСБУ (виплата по справі № 92511, відповідно до наказу № 3.1/23272 від 25.07.2025 року, транспортний засіб ВВ001В).
24.09.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області було постановлено ухвалу, якою було задоволено клопотання представника позивача та зменшено розмір позовних вимог до 838291,14 грн та цією ж ухвалою було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до безпосереднього судового розгляду.
У судове засідання з`явився представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, проив врахувати саме той Звіт експерта, який подали вони разом із позовною заяво., просив суд уточнені позовні вимоги задовольнити стягнути з відповідача суму заподіяної шкоди в розмірі 838291 грн.14 коп.
У судове засідання з`явився представник відповідача, клопотання про залучення МТСБУ просила зняти з розгляду, оскільки страхова виплата в розмірі 160000 грн була вже сплачена, з позовними вимогами погодилась частково, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, просила суд прийняти саме Звіт, який був зроблений на замовлення страховика, просила суд стягнути з відповідача суму заподіяної шкоди в розмірі 641356 грн.
Суд, заслухавши позицію представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів.
Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Судом встановлено, що 22.04.2023 року, приблизно о 21 годині 55 хвилин, ОСОБА_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_4 (5 Окремої десантно-штурмової бригади) керував автомобілем марки «Кіа», моделі «Sorento», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , рухався по другорядній дорозі по вул. Василя Стуса в напрямку від вул. Маяковського до вул. Дружби в м. Краматорську Донецької області. У той же час по головній дорозі по вул. Дружби в напрямку від вул. Академічної до вул. Героїв України в м. Краматорську Донецької області рухався автомобіль марки «Toyota», моделі «4 Runner Suv», державний реєстраційний номер НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_2 .
На шляху прямування, наближаючись до перехрестя з вул. Дружби в м. Краматорську Донецької області, ОСОБА_1 , грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, маючи технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, не надав перевагу в русі та не дав дорогу автомобілю марки «Toyota», моделі «4 Runner Suv», під керуванням водія ОСОБА_2 , який наближався до цього перехрестя по головній дорозі, виїхав на це перехрестя, внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів. 
В діях водія ОСОБА_1 наявні порушення вимог п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі».
Порушення п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, допущені водієм ОСОБА_1 , перебувають в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.02.2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до кримінальної відповідальності, справа № 175/4870/23, провадження № 1-кп/175/234/23.
В результаті ДТП позивачу військовій частині НОМЕР_1 було заподіяно шкоду. 
Відповідно до Звіту № 76-07-24 від 09.08.2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota», моделі «4 Runner Suv», державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер кузову НОМЕР_7 , 2022 року виготовлення, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 22.04.2023 року складає 892065,48 грн з урахуванням ПДВ на складові частини та матеріали. Вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «Toyota», моделі «4 Runner Suv», державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , складає 998291,14 грн.
28.07.2025 року МТСБУ виплатило військовій частині НОМЕР_1 регламентну виплату у розмірі 160000 грн (виплата по справі № 92511, відповідно до наказу № 3.1/23272 від 25.07.2025 року, транспортний засіб ВВ001В).
Відповідно до Звіту № А05-20 від 10.06.2023 року, який був складений на замовлення Моторно (транспортного) страхового бюро України, вартість відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Toyota», моделі «4 Runner Suv», державний реєстраційний номер НОМЕР_6 складає 801356,00 грн.
Встановивши обставини справи, дослідивши докази позивача на обґрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права.
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників
Стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до п.п. 34.1- 34.3 ст. 34 вказаного Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Пункт 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Частинами 1, 2 п. 33.2 ст. 33 вказаного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо- транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.
У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.
Системне тлумачення положень п. 33.2 ст. 33 та п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку, що скласти спільне повідомлення про дтп, за наявності умов, визначених п. 33.2 Закону, можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими в розумінні п. 1.7 ст. 1 Закону, тобто кожен із яких має поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Підстав для іншого тлумачення указані норми не дають.
Європротокол - це спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо- транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та є підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим.
25.04.2023 року від військової частини НОМЕР_1 надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до МТСБУ.
Відповідно до полісу № АР/6856309 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність військової частини НОМЕР_1 була застрахована.
За вимогами п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.
Також, за п. 36.2 цієї ж статті страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
28.07.2025 року МТСБУ виплатило військовій частині НОМЕР_1 регламентну виплату у розмірі 160000 грн (виплата по справі № 92511, відповідно до наказу № 3.1/23272 від 25.07.2025 року, транспортний засіб ВВ001В).
Позивач, при наявності матеріальних претензій, як потерпілий, вправі висувати матеріальні претензії щодо матеріального збитку до винної в ДТП особи ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.ч.1 та 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, збереження або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
За правилом пункту 1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Як зазначено у п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).
Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо- транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо- транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
За недостатності завданої матеріальної шкоди в розмірі 838291,14 грн позивач військова частина НОМЕР_1 вправі звернутися до ОСОБА_1 щодо стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вище вказане, вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини грошової шкоди у розмірі 838291,14 грн підлягає частковому задоволенню.
На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.
Судом встановлено, що 22.04.2023 року, приблизно о 21 годині 55 хвилин, ОСОБА_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_4 (5 Окремої десантно-штурмової бригади) керував автомобілем марки «Кіа», моделі «Sorento», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , рухався по другорядній дорозі по вул. Василя Стуса в напрямку від вул. Маяковського до вул. Дружби в м. Краматорську Донецької області. У той же час по головній дорозі по вул. Дружби в напрямку від вул. Академічної до вул. Героїв України в м. Краматорську Донецької області рухався автомобіль марки «Toyota», моделі «4 Runner Suv», державний реєстраційний номер НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_2 .
На шляху прямування, наближаючись до перехрестя з вул. Дружби в м. Краматорську Донецької області, ОСОБА_1 , грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, маючи технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, не надав перевагу в русі та не дав дорогу автомобілю марки «Toyota», моделі «4 Runner Suv», під керуванням водія ОСОБА_2 , який наближався до цього перехрестя по головній дорозі, виїхав на це перехрестя, внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів. 
В діях водія ОСОБА_1 наявні порушення вимог п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі».
Порушення п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, допущені водієм ОСОБА_1 , перебувають в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Відповідно до Звіту № 76-07-24 від 09.08.2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota», моделі «4 Runner Suv», державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер кузову НОМЕР_7 , 2022 року виготовлення, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 22.04.2023 року складає 892065,48 грн з урахуванням ПДВ на складові частини та матеріали. Вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «Toyota», моделі «4 Runner Suv», державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , складає 998291,14 грн.
Відповідно до Звіту № А05-20 від 10.06.2023 року, який був складений на замовлення Моторно (транспортного) страхового бюро України, вартість відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Toyota», моделі «4 Runner Suv», державний реєстраційний номер НОМЕР_6 складає 801356,00 грн.
28.07.2025 року МТСБУ виплатило військовій частині НОМЕР_1 регламентну виплату у розмірі 160000 грн (виплата по справі № 92511, відповідно до наказу № 3.1/23272 від 25.07.2025 року, транспортний засіб ВВ001В).
Щодо допустимості Звіту про оцінку № 76-07-24 від 09.08.2024 року, який було надано позивачем суд зазначає про те, що даний доказ не є допустимим, оскільки оцінювач ОСОБА_3 на час проведення звіту не мав 09.08.2024 року чинного сертифікату суб`єкта оціночної діяльності. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 було видано сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 353/10 строком дії з 2020 року по 2023 рік. Таким чином, звіт про оцінку № 76-07-24 від 09.08.2024 року виконано неналежним суб`єктом, тому суд його до уваги у якості доказу не бере та вважає позицію позивача щодо розміру шкоди недоведеною належними та допустимими доказами.
Щодо позиції позивача, що в Звіті № А05-20 від 10.06.2023 року, який було підготовлено на замовлення МТСБУ про те, що оцінювача (експерта, на думку позивача) не було повідомлено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України суд зазначає наступне. 
Оцінювач майна, який діє на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», не є суб`єктом судової експертизи у розумінні Закону України «Про судову експертизу». Отже, на нього не поширюються вимоги щодо обов`язкового попередження про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України безпосередньо у звіті про оцінку. Звіт про оцінку збитків, складений на замовлення страховика, є передбаченим статтею 34 Закону № 1961-IV належним засобом встановлення розміру шкоди. Таким чином, позицію щодо неналежності звіту відповідача не знайшла своє підтвердження під час розгляду справи.
Об`єктивність та достовірність звітів та висновків оцінювача не визначається попередженням його про кримінальну відповідальність. Тоді всі звіти були б апріорі об`єктивними та достовірними на підставі відповідного лише попередження. Об`єктивність оцінки майна та здійснення її у відповідності до вимог чинного законодавства як обов`язок оцінювача передбачені ст.13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» про оцінку майна без будь-якої прив`язки до повідомлень його про відповідальність. Отже, відсутні підстави стверджувати про необ`єктивність оцінювача лише через те, що він не був повідомлений про відповідну відповідальність. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №711/650/13-ц.
Щодо Звіту № А05-20 від 10.06.2023 року, який було виконано на замовлення МТСБУ суд зазначає наступне.
Чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін цивільне законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі (власнику іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника), однак з урахуванням зносу пошкодженого в ДТП транспортного засобу/замінюваних при відновлювальному ремонті його складових частин. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру завданої майнової шкоди з урахуванням зносу пошкодженого майна. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та розміром завданої шкоди. При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування), розрахованого з урахуванням зносу, має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Наведений вище правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, у постановах Верховного Суду 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц.
Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (з відповідним змінами). Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі №753/21177/16-ц, від 30 червня 2020 року по справі №200/12295/17, від 03 червня 2021 року по справі №461/2217/19.
Оцінка майна має здійснюватися з урахуванням Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440, яким визначено загальні засади. Відповідно до п.51 Національного стандарту №1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Разом із цим, відповідно до п.56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення тощо. Отже, виходячи з наведених норм, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Наведений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021 року по справі №753/3055/18, від 19 травня 2021 року по справі №523/17998/17.
У випадку, якщо ж звіт про оцінку транспортного засобу складений взагалі без його огляду, такий звіт є неналежним доказом у справі (п.45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі №752/16797/14-ц).
Таким чином, суд доходить висновку про те, що Звіт № А 05-20 від 10.06.2023 року є належним та допустимим доказом у справі.
Відповідно до даного звіту № А 05-20 від 10.06.2023 року, вартість матеріального збитку становить 801356 грн.
Таким чином, з відповідача слід стягнути вартість матеріального збитку з урахуванням виплаченої позивачеві регламентної виплати. 
Розрахунок:
801356 грн – вартість матеріального збитку.
160000 грн – регламентна виплата.
801356 грн – 160000 грн = 641356 грн (сума матеріального збитку, що підлягає стягненню з відповідача з урахуванням виплаченої регламентної виплати).
Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується подана заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог частково.
Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.
Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п.29).
Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.
Судові витрати в цій справі складаються з судового збору.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у сумі 14974,37 грн.
Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 11456,52 грн (641356 грн х 14974,37 грн/838291 грн = 11456,52 грн).
Керуючись ст.ст.12,13,141,258-259,351-356 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:
Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування грошової шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (адреса місця знаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) суму матеріального збитку у загальному розмірі 641356 (шістсот сорок одна тисяча триста п`ятдесят шість) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (адреса місця знаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 11456,52 грн.
Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку протягом тридцяти днів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. С. Краснокутська