П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/14524/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А. 
Суддя-доповідач - Смілянець Е. С. 
08 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
До Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 відповідно до якої просила:
-визнати протиправним та скасувати рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 222030034499 (№ 2000-0304-9/116367) від 30.07.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 24.09.1979, а саме: з 24.09.1979 по 11.04.1985, з 12.04.1988 по 21.11.1995, з 01.12.1996 по 01.06.1997, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.07.2025 року про призначення їй пенсії за віком.
Хмельницький окружний адміністративний суд відповідно до рішення від 23 жовтня 2025 року позов задоволив повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду, Головнt управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області правомірно та на законних підставах винесло рішення №222030034499 від 30.07.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23.07.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 222030034499 від 30.07.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Вказано, що страховий стаж особи становить 8 років 8 місяців 23 дні.
За доданими документами до страхового стажу, згідно трудової книжки від 24.09.1979 серії НОМЕР_1 не зараховано, зокрема:
- період роботи з 24.09.1979 по 21.11.1995, оскільки у записі про звільнення відсутня посада особи, яка засвідчила цей запис;
- період безробіття з 01.12.1996 по 01.06.1997, оскільки відсутні документи, що підтверджують підстави призначення та припинення виплати допомоги по безробіттю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач оскаржила його до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років (ч.2 ст.26 Закону №1058-ІV).
Частиною 1 статті 24 Закону №1058-ІV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058-ІV).
Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Згідно із статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як встановлено судом першої інстанції, позивачці відмовлено у зарахуванні до трудового стажу:
- період роботи з 24.09.1979 по 21.11.1995, оскільки у записі про звільнення відсутня посада особи, яка засвідчила цей запис;
- період безробіття з 01.12.1996 по 01.06.1997, оскільки відсутні підстави початку та припинення виплати допомоги по безробіттю.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 , видана 24.09.1979, містить записи про трудову діяльність ОСОБА_1 в Куйбишевському авіаційному заводі у період з 24.09.1979 по 21.11.1995.
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці відповідач не надав.
Щодо аргументів пенсійного органу про те, що не підлягає зарахуванню період роботи з 24.09.1979 по 21.11.1995, оскільки у записі про звільнення відсутня посада особи, яка засвідчила цей запис, то суд зауважує, що працівник не несе відповідальності за правильність внесення записів до трудової книжки та не зобов`язаний контролювати роботодавця щодо їх оформлення. На особу не може покладатися тягар доведення достовірності інформації, зазначеної в трудовій книжці.
Суд зазначає, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питання про призначення пенсії.
Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.
Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Тому суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи.
Водночас, суд звертає увагу, що згідно розрахунку стажу, здійсненого пенсійним органом під час розгляду питання про призначення пенсії, до стажу роботи позивача зараховано період з 12.04.1985 по 11.04.1988.
Отже, період роботи з 24.09.1979 по 21.11.1995 має бути зарахований до стажу позивача у повному обсязі.
Таким чином, враховуючи те, що в тривалість страхового стажу ОСОБА_1 враховано період роботи з 12.04.1985 по 11.04.1988, слід зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу також період роботи з 24.09.1979 по 11.04.1985 та з 12.04.1988 по 21.11.1995, який не зараховано до страхового стажу позивача.
Суд також погоджується з висновком Хмельницького окружного адміністративного суду щодо надання оцінки діям відповідача про не зарахування до страхового стажу позивачки періоду безробіття з 01.12.1996 по 01.06.1997, оскільки відсутні підстави початку та припинення виплати допомоги по безробіттю.
Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 в ній міститься, серед іншого, запис №6, згідно якого позивач з 01.12.1996 по 01.06.1997 отримувала допомогу по безробіттю.
Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (надалі - Інструкція).
Відповідно до підпункту "е" пункту 2.19 Інструкції, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення.
При цьому, відповідно до п. 2.4 Інструкції, записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Аналізуючи наведені вище норми, суд вказує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновків про відсутність трудового стажу позивача.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Разом з тим, згідно листа Хмельницького обласного центру зайнятості від 18.08.2025 №23-17.3/3080, ОСОБА_1 отримувала в Хмельницькому міському центрі зайнятості допомогу по безробіттю з 01.12.1996 по 01.06.1997 відповідно до наказу №3920 від 01.12.1996.
Отже, твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування періоду безробіття з 01.12.1996 по 01.06.1997, оскільки відсутні підстави початку та припинення виплати допомоги по безробіттю, є безпідставними.
З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 222030034499 від 30.07.2025.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.