ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/574/26 Справа № 212/1673/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р.В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року м. Дніпро 

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Пищиди М.М.
суддів: Свистунової О.В., Ткаченко І.Ю. 
за участю секретаря судового засідання – Літвінова І.Г. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізького районного управління поліції головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа - Перша Криворізька державна нотаріальна контора про скасування арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Криворізького районного управління поліції головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа - Перша Криворізька державна нотаріальна контора, про скасування арешту з нерухомого майна.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивачка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , та є співвласницею вказаного майна у розмірі частки. Після смерті батька - ОСОБА_2 , 1951 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Другої криворізької державної нотаріальної контори з заявою для оформлення свідоцтва про право на спадщину на майно, яке належало померлому.
30 листопада 2024 року державний нотаріус Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошина О.В. видала ОСОБА_1 постанову №3458 02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, враховуючи ту обставину, що на частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому накладено арешт, реєстраційний номер обтяження: 3912580, дата реєстрації 18 жовтня 2006 року.
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №404504899 на нерухоме місце знаходження якого: АДРЕСА_1 , 18.10.2006 19:25:06 за №3912580 реєстратор - Перша криворізька державна нотаріальна контора, накладено арешт нерухомого майна на підставі постанови, без номеру, 21.06.2002, Слідче управління м. Кривого Рогу, ст. слідчий Л.В. Шишак. Арешт, накладений на вище зазначене майно перешкоджає позивачу в оформленні спадкових прав.
Враховуючи вищевикладене позивачка просила суд:
- скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 3912580, зареєстрований 18.10.2006 19:25:06, за №3912580 реєстратором: Перша криворізька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова, б-н, 21.06.2002, Слідче управління Кривого Рогу, ст. слідчий Л.В. Шишак. Об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 . Власник ОСОБА_2 ;
- виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта: ОСОБА_2 . Дата реєстрації 18.10.2006 19:25:06, за №3912580 реєстратором: Перша криворізька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова, б-н, 21.06.2002, Слідче управління Кривого Рогу, ст. слідчий Л.В. Шишак. Об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , власник - ОСОБА_2 .
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Криворізького районного управління поліції головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа - Перша Криворізька державна нотаріальна контора, про скасування арешту з нерухомого майна — відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою.
В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та вважає, що висновки викладені в судовому рішенні не відповідають дійсним обставинам справи.
З урахуванням викладеного, просила суд скасувати судове рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Судом встановлено, відповідно до Відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухоме майна, є тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 3912580, зареєстровано:18.10.2006 за №3912580, реєстратором Перша Криворізька нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова від 21.06.2002, об`єкт обтяження, квартира АДРЕСА_2 , власник - ОСОБА_2 .
Криворізькою філією Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області на запит суду надано документи про арешт майна ОСОБА_2 , відповідно до яких вбачається, що арешт був накладений на підставі постанови від 04.06.2002 року про накладення арешту на майно, що постановлена слідчим з ОВС СВ «ОП» СУ УМВС України в Кіровоградській області Паицикою Д.В.
Під час розгляду судом першої інстанції в судовому засіданні встановлено, старшим слідчим СУ УМУ УМВС України в Дніпропетровській області Шишак Л.В. здійснювалися лише заходи про направлення на адресу Першої Криворізька нотаріальна контора постанови від 04.06.2002 року про накладення арешту на майно, що постановлена слідчим з ОВС СВ «ОП» СУ УМВС України в Кіровоградській області Паицикою Д.В.
За кримінальним провадженням (кримінальною справою) за яким був накладений арешт, Кіровським районним судом міста Кіровограда від 28.07.2004 року було постановлено вирок, а під час досудового розслідування на підставі постанови слідчого був накладений арешт на нерухоме майно, що підтверджується постановою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 жовтня 2014 року.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для їх задоволення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Приписами ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до вимог статті 404 КПК України 1960 року вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції.  У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».  Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.
Статтею 537 КПК України 2012 року (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями статті 539 КПК України 2012 року визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна як вид покарання. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів справи та враховуючи надані докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, так як позивачем ОСОБА_1 подано позов до неналежного відповідача, за вказаними категоріями справ належним відповідачем є певна юридична особа або фізична особа, що є потерпілою особою за кримінальною справою, провадженням в інтересах яких з метою відшкодування цивільного позову (в разі його наявності) слідчим було накладено арешт, або певний орган державної фіскальної (податкової) служби України, якщо арешт було накладено з метою конфіскації майна засудженого за вироком суду. 
Відповідно до наданих доказів суд апеляційної інстанції зазначає, що старший слідчий СУ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області жодних процесуальних дій по винесенню постанови про накладення арешту не ухвалював, а здійснив лише технічну функцію про направлення постанови, що постановлена слідчим з ОВС СВ «ОП» СУ УМВС України в Кіровоградській області Паицикою Д.В. до органу нотаріату та органи нотаріату помилково зазначили, що підстава обтяження є: постанова від 21.06.2002, Слідче управління м.Кривого Рогу, ст.слідчий Л.В.Шишак, що не відповідає дійсності, таким чином КРИВОРІЗЬКЕ РАЙОННЕ УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ Головного Управління Національної Поліції в ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, також не є належним відповідачем по справі.
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення. 
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 24 червня 2026 року.
Повний текст постанови складено 25 червня 2026 року.

Судді