ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/10969/25	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В., 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 	
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду  від 13.02.2026р. у справі № 280/10969/25	
за позовом:	ОСОБА_1 	
до:  про:	Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії	

ВСТАНОВИВ:

11.12.2025р. ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – ГУ ПФУ в Запорізькій області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, і судом першої інстанції 15.12.2025р. за цим адміністративним позовом відкрито провадження у справі №280/10969/25 та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Позивач, посилаючись в адміністративному позові на те, що він перебуває на пенсійному обліку у відповідача та з 31.08.2020р. отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З листа відповідача від 25.11.2025р. йому стало відомо про те, що органом пенсійного фонду під час призначення йому пенсії не було зараховано до страхового стажу періоду роботи з 10.08.1991р. по 30.07.1993р. через наявні недоліки трудової книжки, та до пільгового стажу за Списком № 1 не були зараховані періоди його роботи з 06.10.1999р. по 14.05.2000р., та з 15.05.2005р. по 30.08.2005р. з підстав відсутності наказів про проведення атестації робочого місця. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, та такою що порушує охоронюване законом право позивача на соціальних захист, тому звернувся до суду з цим позовом, у якому просив суд: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 10.08.1991р. по 30.07.1993р., та до пільгового стажу за Списком № 1 періодів його роботи з 06.10.1999р. по 14.05.2000р., та з 15.05.2005р. по 30.08.2005р.; - зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до його страхового стажу період роботи з 10.08.1991р. по 30.07.1993р., та до пільгового стажу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 1 періоди його роботи з 06.10.1999р. по 14.05.2000р., та з 15.05.2005р. по 30.08.2005р., у зв`язку з чим перерахувати розмір його пенсії з 11.06.2025р. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.02.2026р. у справі №280/10969/25 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. 
Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу за якою Третім апеляційним адміністративним судом 16.03.2026р. відкрито апеляційне провадження у справі №280/10969/25 та справу призначено до апеляційного розгляду в прядку письмового провадження з 05.05.2026р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи. 
Відповідач – ГУ ПФУ в Запорізькій області, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 13.02.2026р. та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що позивач у справі – ОСОБА_1 , перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та з 31.08.2020р. отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»
Також судом встановлено, що позивач, в особі свого представника, звернувся до відповідача із запитом про надання інформації щодо зарахування періодів роботи позивача до страхового та пільгового стажу, та відповідач листом від 25.11.2025р. за №0800-0205-8/148758 повідомив про те, що під час призначення позивачу пенсії не було зараховано до страхового стажу періоду роботи з 10.08.1991р. по 30.07.1993р. через наявні недоліки трудової книжки, та до пільгового стажу позивача за Списком № 1 не були зараховані періоди його роботи з 06.10.1999р. по 14.05.2000р., та з 15.05.2005р. по 30.08.2005р. з підстав відсутності наказів про проведення атестації робочого місця, а також зазначено, що окреме рішення про відмову в зарахуванні цих періодів до страхового та до пільгового стажу ГУ ПФУ в Запорізькій області не приймалося.
Позивач вважаючи бездіяльність відповідача із не зарахування до його стажу та до пільгового стажу вищезазначених періодів роботи протиправною звернувся до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права.
Надаючи оцінку спірним відносинам які виникли між сторонами у цій справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991р. ( далі – Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р. (далі – Закон №1058-IV), в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Статтею 7 Закону №1788-XII передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з частинами 1, 3 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Однією із обов`язкових умов для призначення пенсії є підтвердження особою відповідного страхового стажу.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу зараховується до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
З наданої суду та долученої до матеріалів справи копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 12.07.1988р. вбачається, що позивач у період з 30.05.1991р. по 30.07.1993р. липня 1993 року позивач працювала на посаді різноробочого кулінарного комплексу АО «Січ», при цьому необхідно зазначити, що копія цієї ж трудової книжки наявна в матеріалах пенсійної справи позивача. 
Положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, яка затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974р. №162 (далі - Інструкція №162), яка була чинна на момент початку заповнення трудової книжки позивача № НОМЕР_2 від 12.07.1988р., та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 (далі - Інструкція №58) та регулює порядок ведення трудових книжок з 29.07.1993р., містять аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок та визначають, що заповнення трудових книжок здійснюється роботодавцем, що свідчить про те, що відповідальним за заповнення трудової книжки вперше та подальше внесення до неї записів щодо трудової діяльності певного працівника несе роботодавець, що виключає наявність вини працівника у оформленні трудової книжки з певними недоліками. 
Верховний Суду у постанові від 21.02.2018р. у справі №687/975/17 зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
За позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що сукупний аналіз положень ст. 62 Закону №1788-XII та пп. 4 п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності), та має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, але відповідачем під час розгляду цієї справи не було надано суду будь-яких належних доказів вчинення ним дій спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж позивача.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується, із висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 10.08.1991р. по 30.07.1993р., і вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок що ефективним способом захисту порушеного права позивача у цій частині є зобов`язання відповідача зарахувати цей період роботи - з 10.08.1991р. по 30.07.1993р., до страхового стажу позивача. 
Щодо висновку відповідача у справі щодо відсутності підстав для зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періодів його роботи з 06.10.1999р. по 14.05.2000р., та з 15.05.2005р. по 30.08.2005р. з підстав відсутності наказів про проведення атестації робочого місця, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
При цьому, працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
З наданої суду ксерокопії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 12.07.1988р. вбачається, що позивач у справі у період з 10.01.1996р. по 17.11.2008р. працював в Запорізькому алюмінієвому комбінаті (після перейменування ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат») в електролізному цеху за професією анодник у виробництві алюміню.
Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991р. № 10 професію «анодники у виробництві алюмінію» віднесено до пільгових за Списком № 1 у розділі VII підрозділі 10а позиції 7.10а за шифром професії 1071200а-10058 вказаної постанови, у подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994р. № 162, від 16.01.2003р. № 36, від 24.06.2016р. № 461 професію «анодники у виробництві алюмінію» також віднесено до пільгових посад.
Отже вищенаведене свідчить про те, що професія позивача у періоди з 06.10.1999р. по 14.05.2000р., та з 15.05.2005р. по 30.08.2005р., які є спірними, віднесена до списку професій, які дають йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 та підтверджена відповідними записами у трудовій книжці позивача.
Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01.08.1992, встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці - це комплексна оцінка всіх факторів виробничого середовища і трудового процесу, супутніх соціально-економічних факторів, що впливають на здоров`я і працездатність працівників в процесі трудової діяльності.
Згідно з п. 6 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01.08.1992, атестація робочих місць передбачає обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці, визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу в несприятливих умовах.
Частиною 6 статті 114 Закону №1058-IV та ч.5 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що контроль за правильністю застосування списків на пільгове пенсійне забезпечення і якістю проведення атестації робочих місць на підприємствах та в організаціях, підготовка пропозицій щодо вдосконалення таких списків покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Відповідно до п.4.2 Порядку №383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Пунктом 4.3 Порядку №383 встановлено, що у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Згідно з п.5 Порядку № 383 у разі підтвердження за результатами атестації та висновку Державної експертизи умов праці права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списками №1 чи №2 працівникам окремих видів виробництв, робіт, професій чи посад, які мають виражену специфіку, до пільгового стажу зараховується період їх роботи на даному підприємстві, за який умови праці на відповідних робочих місцях не змінювалися і який визначений наказом по підприємству чи організації про затвердження результатів проведення цієї атестації.
Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів, і уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.
Своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, і атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації, і у разі якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.07.2020 у зразковій справі № 345/9/17 (адміністративне провадження № К/9901/30111/18), в тексті якої зазначено, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги наявність записів в трудовій книжці позивача в частині спірного періоду колегія суддів вважає, що відповідач безпідставно не зарахував періоди роботи позивача з 06.10.1999р. по 14.05.2000р., та з 15.05.2005р. по 30.08.2005р., під час призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах до пільгового стажу за Списком №1, і суд першої інстанції зробив правильний висновок що ефективним способом захисту порушеного права позивача у цій частині є зобов`язання відповідача зарахувати ці періоди до пільгового стажу позивача за Списком №1.
Отже оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду цієї справи у їх сукупності, та враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, що виникли між сторонами у цій справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо обґрунтованості заявлених позивачем у справі позовних вимог та постановив обґрунтоване рішення про задоволення заявлених позивачем у справі позовних вимог у повному обсязі. 
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення позовних вимог позивача, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 13.02.2026р. в оскаржуваній частині у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.02.2026р. у справі №280/10969/25 – залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
Постанову виготовлено та підписано – 13.05.2026р. 

Головуючий - суддя А.О. Коршун 

суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов