ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" липня 2026 р. справа № 300/6504/24
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олвен Прайс" до Головного управління державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Лісова компанія Ніка" (надалі, також – позивач, ТОВ "Лісова компанія Ніка", ТОВ "Олвен Прайс") звернулося до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі, також – відповідач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 00/10309/0405 від 23.04.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведеної камеральної перевірки щодо порушення платником податків строків сплати грошових зобов`язань, відповідач дійшов висновків про порушення позивачем відповідних строків та, у зв`язку з цим виніс податкові повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних санкцій. Позивач зауважує, що контролюючим органом не доведено вчинення позивачем винного діяння та умислу на вчинення порушення норм податкового законодавства та зазначається, що податковим органом під час проведення камеральної перевірки не надавалася оцінка обставинам, які можуть підтверджувати чи спростовувати наявність у позивача вини при вчиненні тих чи інших дій. Крім того, позивач звертає увагу на положення пункту 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, які встановлюють вичерпний перелік порушень податкового законодавства, за вчинення яких контролюючий орган в період дії карантину, встановленого на території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, та зазначає, що в даному переліку відсутні дії щодо порушення граничних строків сплати грошового зобов`язання з податку на прибуток за період з 01.03.2020 по 30.06.2023. З огляду на це, просить позов задовольнити, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення скасувати (т. І, а.с. 1-4).
30.08.2024 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від позивача надійшов друкований примірник позовної заяви із додатками (т. І, а.с. 6-36).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.08.2024 даний позов залишено без руху. Визначено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання до суду документа про сплату судового збору (т. І, а.с. 37-38).
10.09.2024 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено документ про сплату судового збору (т. І, а.с. 41-45).
Таким чином, недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху було усунуто в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (т. І, а.с. 46-47).
30.09.2024 до відділу документального забезпечення – канцелярії Івано-Франківського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач вказує, що в ході проведення камеральної перевірки щодо позивача, контролюючим органом встановлено порушення позивачем строків сплати узгоджених податкових зобов`язань із податку на прибуток та податку на додану вартість, зокрема із затримкою їх сплати строком до 30 календарних днів. Оскільки погашення податкових зобов`язань відбулося несвоєчасно, в інтегрованій картці платника в автоматичному режимі розрахувався штраф за несвоєчасну оплату узгоджених податкових зобов`язань, у зв`язку з чим відповідачем було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Зважаючи на дотримання контролюючим органом порядку проведення перевірки, просить у задоволенні позову відмовити (т. І, а.с. 50-86).
09.10.2024 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив. У своїй відповіді на відзив позивач заперечив проти аргументів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву з мотивів, схожих із мотивами, наведеними у позовній заяві (т. І, а.с. 87-92).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 у задоволенні позову відмовлено. Дане рішення суду вмотивоване тим, що відповідальність за вчинення податкового правопорушення передбачена пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України настає за вчинення такого правопорушення, незалежно від наявності вини та умислу платника податків. Щодо аргументів позивача на поширення дії мораторію, пов`язаного із встановленням карантину на території України, то суд зауважив що дія такого мораторію не поширювалася на відносини із нарахування та сплати податку на додану вартість. Крім того, суд звернув увагу на те, що контролюючим органом не було прийнято щодо позивача рішення про неможливість виконання позивачем своїх обов`язків із сплати податкових платежів, у зв`язку з чим доводи позивача в цій частині були відхилені. Оскільки позивачем не доведено правомірності його дій, то суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень (т. І, а.с. 93-100).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2025 у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Лісова Компанія Ніка" відмовлено, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 залишено без змін (т. І, а.с. 124-131).
Постановою Верховного суду від 26.06.2025 касаційну скаргу ТОВ Лісова Компанія Ніка задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2025 та рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи вказані рішення та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив, що суди не установили чи був факт сплати податку на додану вартість (платіжні інструкції в матеріалах справи відсутні), чи відбулось зарахування коштів з електронного рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість Товариства в оплату узгодженої суми грошового зобов`язання, адже, як зазначає позивач у відповіді на відзив на позовну заяву, мало місце зарахування від`ємного значення у зменшення суми податкового боргу (т. І, а.с. 168-177).
На виконання постанови Верховного Суду, справу № 300/6504/24 передано на розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Справа надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду 07.07.2025, про що свідчить штамп вхідної реєстрації.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2025 справу № 300/6504/24 передано на розгляд головуючому судді Главачу І.А. (т. І, а.с. 181).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 адміністративна справа № 300/6504/24 призначена до розгляду в порядку письмового провадження за правилами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (т. І, а.с. 182-183).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 07.08.2025 по 22.08.2025 згідно наказу від 25.07.2025 № 213-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (т. ІІ, а.с. 31), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 23.08.2025 по 03.09.2025 згідно наказу від 20.08.2025 № 261-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (т. ІІ, а.с. 31), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 23.09.2025 по 07.10.2025 згідно наказу від 15.09.2025 № 290-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (т. ІІ, а.с. 31), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 30.10.2025 по 07.11.2025, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 витребувано у сторін додаткові докази, отримання яких необхідно для належного вирішення даної справи (т. І, а.с. 186-189).
12.12.2025 до відділу документального забезпечення – канцелярії Івано-Франківського окружного адміністративного суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, яким до матеріалів справи долучено копії інтегрованої картки платника податків щодо позивача (т. І, а.с. 191-228).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 19.01.2026 по 30.01.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
23.01.2026 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, яким до матеріалів справи долучено копій поданих ним податкових декларацій (т. ІІ, а.с. 1-30).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 17.03.2026 по 20.03.2026 згідно наказу від 11.03.2026 № 19-В, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 18.05.2026 по 22.05.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті спору, встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Лісова Компанія Ніка" перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Запорізькій області, Запорізька ДПІ (т. І, а.с. 196-198).
27.01.2021 ТОВ "Лісова Компанія Ніка" зареєстровано як юридичну особу, номер запису – 10011141020000001064. Видами діяльності позивача визначено наступні види діяльності: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (основний); 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у., що підтверджується даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result) (т. І, а.с. 196-198).
27.01.2021 ТОВ "Лісова Компанія Ніка" взяте на облік як платник податків Івано-Франківською ДПІ Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, про що зроблено запис № 091121020051 (т. І, а.с. 196-198).
10.10.2025 ТОВ "Лісова Компанія Ніка" змінено місцезнаходження позивача (т. І, а.с. 198).
16.10.2025 ТОВ "Лісова Компанія Ніка" змінено найменування та зареєстровано нове найменування – ТОВ "Олвен Прайс" (т. І, а.с. 198).
02.04.2024 старшим державним інспектором Долинського відділу податків і зборів з юридичних осіб управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС в Івано-Франківській області Литвин Л. проведено камеральну перевірку щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість та податку на прибуток щодо ТОВ "Лісова Компанія Ніка", про що складено акт про результати камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів № 6349/09-19-04-05/44053727 від 02.04.2024. Відповідно до змісту даного акту, було виявлено прострочення позивачем строків сплати податку на прибуток та податку на додану вартість, зокрема з податку на прибуток відповідно до декларації від 08.08.2022 № 9434079891 та з податку на додану вартість відповідно до декларації від 19.12.2023 № 9345414501 та від 18.01.2024 № 9004162107 та № 9004162108, відповідальність за що передбачена пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України (т. І, а.с. 8-11).
15.04.2024 ТОВ "Лісова Компанія Ніка" направило до ГУ ДПС в Івано-Франківській області заперечення на акт ГУ ДПС в Івано-Франківській області № 6349/09-19-04-05/44053727 від 02.04.2024 (т. І, а.с. 13-16).
На основі даного акту ГУ ДПС в Івано-Франківській області складено податкове повідомлення-рішення № 00/10307/0405 від 23.04.2024, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 5001,30 грн та податкове повідомлення-рішення № 00/10309/0405 від 23.04.2024, яким до позивачки застосовано штрафні санкції в розмірі 13506,29 грн (т. І, а.с. 17-24).
13.05.2024 ТОВ "Лісова Компанія Ніка" направила до ДПС України скаргу на згадані податкові повідомлення-рішення.
За результатами розгляду даної скарги, ДПС України прийняла рішення № 21182/6/99-00-06-03-01-06 від 11.07.2024, яким скаргу позивача задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 00/10307/0405 від 23.04.2024 в частині застосування штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з податку на прибуток у сумі 4500,00 грн. В іншій частині дане податкове повідомлення-рішення та податкове повідомлення-рішення № 00/10309/0405 від 23.04.2024 залишено без змін (т. І, а.с. 26-31).
Вважаючи прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення за результатами проведеної камеральної перевірки протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (надалі, також – ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 ПК України).
Такі перевірки мають свої особливості щодо сфери правового регулювання, підстав для їх призначення, проведення, оформлення результатів та прийнятих за її наслідками рішень.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
За приписами підпункту 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах. Предметом камеральної перевірки також можуть бути: 1) своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків); 2) своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних; 3) своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах; 4) повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні"; 5) своєчасність подання заяви про взяття на облік фінансових агентів відповідно до вимог статті 39-3 цього Кодексу; 6) своєчасність подання фінансовими агентами звітів про підзвітні рахунки, виправлених звітів про підзвітні рахунки; 7) своєчасність надання фінансовими агентами відповіді на запити (повідомлення) контролюючого органу, що надсилаються у випадках, визначених статтею 39-3 цього Кодексу; 8) своєчасність подання повідомлення про структуру власності та кінцевих бенефіціарних власників відповідно до вимог пункту 44-1.2 статті 44-1 цього Кодексу; 9) своєчасність подання особою, яка здійснює управління або адміністрування трасту, повідомлення про укладення договору щодо управління або адміністрування трасту або про припинення такого договору, фінансової звітності, копій первинних документів та іншої інформації щодо трасту на запит контролюючого органу у випадках, передбачених статтею 44-2 цього Кодексу; 10) своєчасність надання інформації на запит контролюючого органу відповідно до пункту 44-1.3 статті 44-1, підпунктів 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 цього Кодексу; 11) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.13 статті 141 цього Кодексу, на підставі даних Реєстру пунктів обміну іноземної валюти; 12) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.14 статті 141 цього Кодексу, а також своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на доходи фізичних осіб, визначеного відповідно до підпункту 177.5.1-1 пункту 177.5 статті 177 цього Кодексу.
Порядок проведення камеральної перевірки врегульовано статтею 76 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
За змістом пункту 76.3 статті 76 ПК України, камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, – за днем їх фактичного подання, крім камеральної перевірки податкової декларації або уточнюючого розрахунку (у разі подання), у складі яких подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, строк проведення якої визначений статтею 200 цього Кодексу. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 76.2 статті 76 ПК України, порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Так, згідно пункту 86.2 статті 86 ПК України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
Відповідно до пункту 86.7 статті 86 ПК України, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 86.8 статті 86 ПК України, податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів – протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
Як випливає із позовної заяви та інших пояснень по справі, позивачем не оскаржується процедура проведення перевірки. Водночас, доводи позовної заяви стосуються суті правопорушень, стосовно яких відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення.
Щодо доводів сторін щодо порушення позивачем строку сплати податкових зобов`язань із податку на додану вартість, визначеного в поданих ним уточнюючих розрахунках, суд звертає увагу на таке.
Згідно підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Положеннями підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пунктів 36.1-36.3 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Підпунктами 14.1.39, 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків – сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня; податкове зобов`язання – це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Згідно з пунктом 49.1 статті 49 ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Отже, податкові зобов`язання, які самостійно визначені платником у податкових деклараціях, є узгодженими.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Відповідно до пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України, сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 № 1177), (надалі, також– Порядок № 1177).
Відповідно до положень пункту 20 у разі подання платниками податку уточнюючих розрахунків до податкових декларацій з податку за попередні звітні (податкові) періоди, за результатами яких зменшуються позитивні нарахування в межах залишку узгоджених податкових зобов`язань, не сплачених до бюджету, що обліковуються Казначейством до виконання в повному обсязі, ДПС не пізніше наступного робочого дня подання таких уточнюючих розрахунків надсилає Казначейству коригуючий реєстр. На підставі такого реєстру Казначейство уточнює інформацію, зазначену в раніше надісланих реєстрах.
Відповідно до пункту 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Стаття 124 ПК України в редакції, яка діяла на час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, визначає відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання.
Так, згідно з пунктом 124.1 цієї статті, у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, – у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, – у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Якщо зарахування коштів з електронного рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість в оплату узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеного в уточнюючому розрахунку до податкової декларації, здійснюється на наступний операційний (банківський) день, штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.
Відповідно до змісту акту про проведення перевірки та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, контролюючим органом встановлено порушення позивачем строків сплати узгоджених сум податкового зобов`язання з податку на додану вартість, зокрема:
– по уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ від 19.12.2023 № 9345414501 на суму 85376,15 грн – термін сплати до 20.12.2023, дата фактичного зарахування коштів 20.12.2023, кількість днів прострочення 1; на суму 898,85 грн – термін сплати до 20.12.2023, дата фактичного зарахування коштів 20.12.2023, кількість днів прострочення 1;
– по уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ від 19.12.2023 № 9345414914 на суму 111385 грн – термін сплати до 20.12.2023, дата фактичного зарахування коштів 20.12.2023, кількість днів прострочення 1;
– по уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ від 17.01.2024 (поданий 18.01.2024) № 9004162107 на суму 57549,85 грн – термін сплати до 19.01.2024, дата фактичного зарахування коштів 22.01.2024, кількість днів прострочення 4;
– по уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ від 17.01.2024 (поданий 18.01.2024) № 9004162108 на суму 0,85 грн – термін сплати до 19.01.2024, дата фактичного зарахування коштів 24.01.2024, кількість днів прострочення 6; на суму 14915,15 грн – термін сплати до 19.01.2024, дата фактичного зарахування коштів 22.01.2024, кількість днів прострочення 4.
Дослідивши долучену до матеріалів справи інтегровану картку платника податків (надалі, також – ІКП), надану відповідачем на виконання ухвали суду про витребування доказів, суд встановив наступне.
Станом на 01.12.2023 на рахунку позивача обліковувалася переплата податку на додану вартість в сумі 538,00 грн.
19.12.2023 на підставі уточнюючого розрахунку № 9345414501 від 19.12.2023 в ІКП позивача відображено збільшення податкового зобов`язання на суму 86813,00 грн.
В подальшому, проводками на суму 263,00 грн та 275,00 грн відображено зменшення розміру зобов`язання на суму переплати з даного податку. Залишок суми податкового зобов`язання становить 86275,00 грн та було визначено як недоїмку.
19.12.2023 на підставі уточнюючого розрахунку № 9345414914 від 19.12.2023 в ІКП позивача відображено збільшення податкового зобов`язання на суму 111385,00 грн. Залишок суми податкового зобов`язання становить 197660,00 грн та було визначено як недоїмку.
20.12.2023 в ІКП позивача відображено надходження коштів в сумі 898,85 грн відповідно до платіжної інструкції № 594150911 від 20.12.2023.
В подальшому, проводкою на суму 898,85 грн відображено зменшення розміру недоїмки на суму сплачених коштів. Залишок суми недоїмки становить 196761,15 грн.
20.12.2023 позивачем було подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за 11 місяць 2023 року, в якій позивач в рядку 20.1 "зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість" вказав суму 197660,00 грн (т. ІІ, а.с. 19-23).
Внаслідок подання даної декларації в ІКП платника відображено проводку щодо зарахування від`ємного значення у зменшення боргу з ПДВ шляхом зменшення розміру боргу на суму 85376,15 грн та 111385,00 грн.
В результаті даних проводок, на рахунку позивача станом на 20.12.2023 обліковувалася переплата даного податку в розмірі 898,85 грн.
Таким чином, матеріалами справи та відомостями інтегрованої картки платника податків позивача підтверджується факт погашення заборгованості з податку на додану вартість за уточнюючим розрахунком 20.12.2023, як зазначено в податковому повідомленні-рішенні № 00/10309/0405 від 23.04.2024.
Відповідно до абзацу 4 пункту 124.1 статті 124 Податкового кодексу України, якщо зарахування коштів з електронного рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість в оплату узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеного в уточнюючому розрахунку до податкової декларації, здійснюється на наступний операційний день, штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.
Суд зауважує, що уточнюючий розрахунок було подано до контролюючого органу 19.12.2023, натомість зарахування коштів (від`ємного значення у зменшення податкового боргу згідно податкової декларації) відбулося 20.12.2023. Зважаючи на це, суд робить висновок про те, що наявні підстави для застосування положення абзацу 4 пункту 124.1 статті 124 Податкового кодексу України.
Крім того, суд вважає за необхідне зауважити наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 251 Цивільного кодексу України (надалі, також – ЦК України), строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Відповідно до частини першої статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Частина 2 цієї статті передбачає, що термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Статтею 254 ЦК України встановлено, що строк, визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції (частина перша статті 255 ЦК України).
Судом першої інстанції враховано, що досить часто для визначення терміну з календарною датою вживаються прийменники "до" або "по". При цьому законодавство не містить правил, якими варто керуватися при визначенні терміну у разі такого формулювання.
Водночас в науковій літературі зазначається, що для позначення початкової і кінцевої дати, тобто певного періоду часу, у документах прийменник "з" треба вживати в парі з прийменником "до". Інколи, щоб увиразнити входження певної дати до встановленого терміну, додають прислівник "включно". Проте його вживання поряд з останньою датою недоречне. Прийменники "до" і "по" визначають кінцеву календарну дату чинності чи виконання чого-небудь, проте вони розрізняються сферами свого використання: "до" закріплений за офіційно-діловим стилем, а "по" – за розмовним. Отже, в офіційному вжитку для визначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь потрібно вживати лише прийменник "до".
Саме такий правовий аналіз викладено в листі Міністерства юстиції України від 15.06.2020 року № 26245/14036-33-20/8.1.2 "Щодо неоднакового застосування прийменників "до" і "по" на позначення кінцевої календарної дати та прийменника "до" в поєднанні з числівниково-іменниковою формою".
Згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.
За змістом статті 2 цієї Конвенції термін "dies a quo" означає день, з якого починається відлік строку, а термін "dies ad quem" означає день, у який цей строк спливає.
Відповідно до частини другої статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.
Суд зауважує, що прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.
Саме такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 року у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 року у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 року у справі № 814/4170/15, від 08.10.2018 року у справі № 927/490/18.
З огляду на це, висновки контролюючого органу про прострочення позивачем сплати податкового зобов`язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 197660,00 грн, визначені в пунктах 1-3 розрахунку штрафних фінансових санкцій, що є додатком до податкового повідомлення-рішення № 00/10309/0405 від 23.04.2024 є необґрунтованими та не узгоджуються з фактичними обставинами справи. У зв`язку з цим, податкове повідомлення-рішення в цій частині підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Щодо застосування штрафних санкцій за порушення строків сплати зобов`язань за січень 2024 року, суд звертає увагу на таке.
Станом на 01.01.2024 на рахунку позивача обліковувалася переплата податку на додану вартість в сумі 538,00 грн.
18.01.2024 на підставі уточнюючого розрахунку № 9004162107 від 18.01.2024 в ІКП позивача відображено збільшення податкового зобов`язання на суму 57651,00 грн, яку в подальшому було визначено як недоїмку.
18.01.2024 на підставі уточнюючого розрахунку № 9004162108 від 18.01.2024 в ІКП позивача відображено збільшення податкового зобов`язання на суму 14916,00 грн, яку в подальшому також було визначено як недоїмку в загальному розмірі 72567,00 грн.
Таким чином, станом на 18.01.2024 на рахунку позивача обліковувалася недоїмка з податку на додану вартість в розмірі 72567,00 грн та переплата з даного податку в розмірі 898,85 грн.
19.01.2024 в ІКП позивача відображено надходження коштів в сумі 101,15 грн відповідно до платіжної інструкції № 605968445 від 19.01.2024.
В подальшому, проводкою на суму 101,15 грн відображено зменшення розміру недоїмки на суму сплачених коштів. Залишок суми недоїмки становить 72465,85 грн. Переплата з даного податку в розмірі 898,85 грн надалі обліковується на рахунку позивача.
22.01.2024 позивачем було подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за 12 місяць 2023 року, в якій позивач в рядку 20.1 "зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість" вказав суму 72465,00 грн (т. ІІ, а.с. 24-28).
Внаслідок подання даної декларації в ІКП платника відображено проводку щодо зарахування від`ємного значення у зменшення боргу з ПДВ шляхом зменшення розміру боргу на суму 57549,85 грн та 14915,15 грн.
В результаті зарахування від`ємного значення у зменшення боргу, розмір недоїмки станом на 22.01.2024 становить 0,85 грн.
24.01.2024 в ІКП позивача відображено надходження коштів в сумі 99,85 грн відповідно до платіжної інструкції № 607999705 від 24.01.2024.
В подальшому, проводкою на суму 0,85 грн відображено зменшення розміру недоїмки на суму сплачених коштів. Залишок суми недоїмки становить 0,00 грн.
Внаслідок цього проводкою відображено зарахування суми 99,00 грн в рахунок переплати з даного податку.
В результаті даних проводок, на рахунку позивача станом на 26.01.2024 обліковувалася переплата даного податку в розмірі 997,85 грн.
В контексті аналізу інтегрованої картки платника податків, суд зауважує на протиправності дій контролюючого органу щодо порядку погашення заборгованості.
Відповідно до пункту 87.1 статті 87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Відповідно до підпункту а) абзацу 3 пункту 87.1 статті 87 ПК України, сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також: за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника).
Суд зауважує, що в позивача станом на дату нарахування податкового зобов`язання обліковувалася на рахунку переплата з податку на додану вартість, яка не була відповідачем використана для погашення податкового зобов`язання, всупереч норм ПК України. Такі дії відповідача призвели до ситуації, коли на обліковому рахунку платника податків одночасно обліковувалася недоїмка із сплати податкового зобов`язання та переплата коштів щодо такого податкового зобов`язання. Пояснень з даного приводу, зокрема щодо причин незарахування переплати в рахунок погашення недоїмки з податку та доказів правомірності таких дій відповідачем не надано.
Варто звернути увагу на те, що належне зарахування такої недоїмки матиме наслідком зменшення суми податкового зобов`язання, яке було погашено позивачем із пропуском строку, оскільки переплата була наявна на рахунку позивача 18.01.2024 та за її рахунок без порушень строку податкове зобов`язання з податку на додану вартість мало бути погашене відповідачем.
Щодо скасування податкового повідомлення-рішення в цій частині, то суд зауважує, що належне зарахування переплати в погашення недоїмки призведе до зменшення суми в пунктах 4-6 розрахунку штрафних фінансових санкцій, що є додатком до податкового повідомлення-рішення № 00/10309/0405 від 23.04.2024, у зв`язку з чим, задля належного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення також в цій частині та в цілому відповідно.
Щодо доводів позивача про необхідність доведення відповідачем його вини при вчиненні податкового правопорушення, передбаченого пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України, суд звертає увагу на наступне.
Згідно з пунктом 124.1 цієї статті, у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, – у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, – у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Відповідно до пункту 124.2 статті 124 ПК України, діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.
Згідно з пунктом 124.3 статті 124 ПК України, діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.
Підпунктом 109.1 статті 109 ПК України установлено, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктами 109.2, 109.3 статті 109 ПК України установлено, що порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
У випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.
Стаття 112 ПК України визначає загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Зокрема, установлено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 112.1). Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (пункт 112.2). У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством. Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи (пункт 112.7).
Також цієї нормою у пункті 112.8 визначено обставини, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а у ПК України – обставини, що пом`якшують відповідальність особи.
У постановах від 16.03.2023 у справі № 600/747/22-а, від 03.08.2023 у справі № 520/22505/21, від 22.08.2023 у справі № 520/18519/21, від 05.10.2023 у справі № 520/14773/21 Верховний Суд сформулював висновки, які дають можливість розмежувати обставини, які утворюють склад правопорушення, за яке платник податків може бути притягнутий до відповідальності на підставі пунктів 124.1, 124.2 або 124.3 статті 124 ПК України.
Так, відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 ПК України, не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Натомість, обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктами 124.2 і 124.3 статті 124 ПК України є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, – що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України.
Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина (у визначених ПК України випадках) в податкових правопорушеннях нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
При цьому обов`язок доведення вини покладено саме на контролюючий орган і без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини.
У випадку встановлення контролюючим органом під час проведення перевірки на підставі сукупності відповідних даних податкової інформації обставин, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог податкового законодавства, контролюючий орган не позбавлений можливості констатувати в діяннях платника податків вини в умисній формі. Такі обставини з відповідним обґрунтуванням висновків про умисність діяння в обов`язковому порядку мають бути зазначені в акті перевірки, який за усталеною позицією Верховного Суду є носієм доказової інформації щодо виявленого порушення.
При цьому подання заперечень на акт перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому контролюючий орган безпосередньо вже в акті перевірки має зазначити усі обставини, які у подальшому будуть предметом розгляду під час прийняття податкового повідомлення-рішення. Виконання такої вимоги забезпечує розуміння платником податків встановленого контролюючим органом складу правопорушення, за яке його може бути притягнуто до відповідальності, та забезпечує реальну можливість реалізації права, передбаченого пунктом 86.7 статті 86 ПК України, щодо надання своїх заперечень та додаткових документів і пояснень, зокрема, але не виключно таких, що спростовують встановлені обставини та висновки щодо наявності вини, підтверджують існування пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу.
Відсутність в акті перевірки інформації, яка характеризує таку ознаку виявленого діяння як умисність, вказує на необґрунтованість прийняття у подальшому податкового повідомлення-рішення на підставі пунктів 124.2, 124.3 статті 124 ПК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 520/14773/21, від 16.11.2023 у справі № 160/24147/21, від 23.01.2024 у справі № 160/17160/21, від 23.09.2024 у справі № 520/10963/21, від 30.04.2025 у справі № 520/32897/23.
Відповідно до змісту акту про проведення камеральної перевірки, підставою для притягнення позивача до відповідальності за порушення норм податкового законодавства є пункт 124.1 статті 124 Податкового кодексу України. Аналогічні норми містяться у прийнятих податкових повідомленнях-рішеннях.
Таким чином, зважаючи на вишевикладене, суд робить висновок про безпідставність аргументів позивача щодо недоведення контролюючим органом наявності вини позивача щодо вчинення таких правопорушень.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, № 303-A, пункт 29).
Крім того, згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про повне обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню повністю.
Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Щодо судових витрат суд звертає увагу на наступне.
Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Постановою Верховного суду від 26.06.2025 касаційну скаргу ТОВ Лісова Компанія Ніка задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2025 та рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 
У цьому контексті суд зауважує, що 6 жовтня 2021 року Касаційний адміністративний суд постановив ухвалу про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи № 500/2632/19, у якій одна з ключових проблем стосувалася питання можливості здійснення при ухваленні судового рішення судом касаційної інстанції розподілу судових витрат, понесених стороною під час розгляду справи в суді касаційної інстанції, у випадку направлення справи на новий розгляд або для продовження розгляду.
Розглянувши указану справу, 19 січня 2022 року Велика Палата Верховного Суду постановила ухвалу, у якій дійшла висновку, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом з тим у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки постановою Верховного Суду скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, та зважаючи на те, що Верховний Суд не вирішував питання розподілу судових витрат, то питання здійснення розподілу судових витрат вирішується судом, що ухвалив судове рішення у справі.
Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивачки на сплату судового збору за позовну заяву в розмірі 2422,40 грн згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 568 від 05.09.2024, на сплату судового збору за апеляційною скаргою в розмірі 3633,60 грн згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 6 від 16.01.2025, а також на сплату судового збору за касаційною скаргою в розмірі 4844,80 грн згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 58 від 28.05.2025 (т. І, а.с. 45, 119, 156).
Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 10900,80 грн, відповідно до розміру задоволених позовних вимог.
Також позивачем у позовній заяві заявлено вимогу про відшкодування витрат на залучення адвоката, однак жодних доказів, що стосуються понесення таких витрат суду не надано.
Інші витрати, питання про розподіл яких може бути вирішено судом, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС України в Івано-Франківській області від 23.04.2024 № 00/10309/0405.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43968084, вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Олвен Прайс" (код ЄДРПОУ 44053727, вул. Козацька, буд. 8, м. Вільнянськ, Запорізький район, Запорізька область, 70002) сплачений судовий збір за подання позовної заяви, що становить 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43968084, вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Олвен Прайс" (код ЄДРПОУ 44053727, вул. Козацька, буд. 8, м. Вільнянськ, Запорізький район, Запорізька область, 70002) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги, що становить 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 (шістдесят) копійок.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43968084, вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Олвен Прайс" (код ЄДРПОУ 44053727, вул. Козацька, буд. 8, м. Вільнянськ, Запорізький район, Запорізька область, 70002) сплачений судовий збір за подання касаційної скарги, що становить 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок. 
Копію рішення надіслати учасникам справи через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю "Олвен Прайс" (код ЄДРПОУ 44053727, вул. Козацька, буд. 8, м. Вільнянськ, Запорізький район, Запорізька область, 70002);
відповідач – Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ ВП 43968084, вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя  Главач І.А.