ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
06.07.2026	Справа № 910/2982/26	
Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/2982/26.

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
До Товариства з обмеженою відповідальністю «Каскад» 
про стягнення 297 298, 91 грн
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каскад» про стягнення 297298, 91 грн, з яких: 155513, 35 грн - заборгованість за спожиту теплову енергію за березень-травень 2018, а також 107926, 26 грн - інфляційні втрати та 33 859, 30 грн 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що право вимоги за виниклою заборгованістю перейшло до позивача на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) №601-18 від 11.10.2018.
23.03.2026 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, залишив її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 23.03.2026 для усунення недоліків позовної заяви.
30.03.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
09.04.2026 суд ухвалою відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
22.04.2026 до суду від відповідача надійшов відзив та клопотання про призначення інженерно-технічної (теплотехнічної) експертизи.
07.05.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, а також заперечення на клопотання про призначення експертизи. Позивачем також у відповіді на відзив заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання доказів у справі, а саме копії договору № 520121-01 від 14.02.2018 року, укладеного між ПАТ "Київенерго" та ТОВ "Каскад", який раніше було витребувано судом., а тому він надається тільки 07.05.2026 року.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення інженерно-технічної (теплотехнічної) експертизи та поновлено позивачу процесуальний строк для подання доказу.
18.05.2026 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків, передбачених статтею 267 Цивільного кодексу України.
Згідно з частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Згідно частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:
І. Фактичні обставини, встановлені судом.
11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством Київенерго (первісний кредитор) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської державної адміністрації) Київтеплоенерго (новий кредитор/позивач) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №601-18 (надалі Договір цесії), в порядку та на умовах якого кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів) станом на 01.08.2018 із урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів (п. 1.1. Договору цесії).
Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в додатку № 1 до цього договору. Всі права переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку № 1 до цього договору (п. 1.2 Договору цесії).
Відповідно до п. 1.3 Договору з укладенням цього договору кредитор відступає, новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отримання боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 до цього договору.
Відповідно до підпункту 3.4.2 пункту 3.4. Договору цесії новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку №1, сплати заборгованостей, право вимоги яких відступлене за цим Договором.
Згідно з витягом з додатку № 1 до Договору цесії, первісний кредитор відступив новому кредитору, зокрема, право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАСКАД» на суму 155 513, 35 грн за договором (особовим рахунком №520121-01).
Так, на виконання умов Договору цесії первісний кредитор передав, а новий кредитор в свою чергу прийняв фізичні носії/пристрої зберігання інформації, на яких записана резервна копія бази даних ПК БіТеК та ПК Уніван-Термал станом на 01.10.2018, що підтверджується Актом №23 приймання передавання від 11.10.2018.
Як зазначає позивач, до нього перейшло право вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача за поставлену теплову енергію згідно особового рахунку №520121-01 у сумі 155 513, 35 грн.
Позивачем було надано в матеріали справи лист від 08.04.2019 №1/5-520121-01, яким останній повідомляв відповідача про відступлення права вимоги за Договором цесії та просив сплатити наявну заборгованість у розмірі 155 513, 35 грн.
Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо сплати заборгованості за спожиту теплову енергію за період з листопада 2017 по березень 2018, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю «КАСКАД» обліковується заборгованість у розмірі 155 513, 35 грн. Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 33 859, 30 грн та інфляційні втрати у розмірі 107 926, 26 грн.
ІI. Предмет позову.
Предметом позову у справі є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 297 298, 91 грн (основний борг, 3% річних, інфляційні втрати).
III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.
Позивачу за договором цесії відійшло право стягнути з відповідача заборгованість за поставлену в листопаді 2017 - березні 2018 теплоенергію. Відповідач в добровільному порядку не здійснив оплату, відтак, позивач просить стягнути наявну суму заборгованості в судовому порядку.
IV. Заперечення відповідача у справі.
Заперечення відповідач зводяться до того, що відомості щодо споживання теплової енергії, які заявлені позивачем стосуються всього будинку, а не конкретно відповідача; позивач не надав жодних доказів на підтвердження обсягів споживання саме відповідачем.
V. Оцінка доказів судом та висновки суду.
З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на ключове питання: 
- чи підтверджується наявними у матеріалах справи доказами споживання відповідачем у спірний період теплової енергії на загальну суму 155 513, 35 грн?
- чи обґрунтований позивачем розмір основного боргу?
- чи є заперечення відповідача обґрунтованими?
- чи правомірно позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати відповідачу?
- чи підлягають позовні вимоги задоволенню з огляду на обраний позивачем спосіб захисту порушеного права та в якій частині?
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статей 319, 322 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до положень статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (стаття 515 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 517 Цивільного кодексу України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Тобто відступлення права вимоги (цесія) за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Заміна кредитора у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.
Таким чином, позивач на підставі Договору цесії №601-18 від 11.10.2018 прийняв право вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 155 513, 35 грн, а також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії.
Позивач зазначає, що відповідач в порушення норм законодавства, не здійснював оплату за отриману теплову енергію за період з листопада 2017 року по березень 2018 року, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у розмірі 155 513, 35 грн.
На підтвердження вимог позивачем надані: облікові картки за вищевказаний період; довідки про нарахування теплової енергії за вищевказаний період; корінці нарядів на підключення, відключення теплової енергії; відомості про споживання теплової енергії; акти про готовність вузла комерційного обліку до роботи; акт комплексного обстеження житлового будинку та нежитлових приміщень.
Крім того, позивачем надано суду рахунки-фактури від 31.07.2023 №520121-01/2023-7 та від 31.01.2026 №520121-01/2026-1 та акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.01.2026, які підписані лише зі сторони позивача.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про теплопостачання» він регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності.
Пунктом 4 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.
Пунктом 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 (далі - Правила), встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання (Правила були чинні на момент виникнення спірних правовідносин та втратили чинність 02.12.2025).
Серед основних обов`язків споживача, визначених у статті 24 Закону України «Про теплопостачання», є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Послуга з теплопостачання в розумінні Закону України Про житлово-комунальні послуги є комунальною послугою, надання якої повинно здійснюватися виключно на договірних засадах (частина 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (№1875-IV)).
Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (пункт 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання»).
Відповідно до пункту 40 Правил споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.
З огляду на викладене, відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє споживача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/4239/16 та у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №922/2790/17.
Так, наявними в матеріалах справи доказами (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договір купівлі-продажу від 17.11.2017) підтверджується та відповідачем не заперечено, що останньому на праві власності належить нежитлове приміщення загальною площею 111 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок №14-16, приміщення №236.
Рішенням Київської міської ради №5836/5877 від 08.12.2022 бульвар Дружби Народів у Печерському районі міста Києва перейменовано на бульвар Миколи Міхновського.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та відповідачем 14.02.2018 був укладений договір №520121-01 на постачання теплової енергії.
На підтвердження включення (підстава - початок опалювального сезону) та відключення (підстава - кінець опалювального сезону) будинку на опалювальний сезон з 2017 року по 2018 рік Позивачем надані корінці нарядів (№676 від 23.10.2017; №76 від 04.04.2018) за спірний період, складені ПАТ "Київенерго" за адресою: м. Київ, бульвар Дружби Народі, 14-16 секція 3, 4. 
Водночас, у статті 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач теплової енергії має право на приєднання до теплової мережі відповідно до нормативно-правових актів.
Публічне акціонерне товариство «Київенерго» було постачальником теплової енергії до нежитлового приміщення відповідача, що знаходиться у житловому будинку за адресою: місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок №14-16, яке приєднане до загальнобудинкової системи теплової мережі.
Доказів зворотнього Відповідачем не надано.
Матеріали справи підтверджують, що у спірний період, ПАТ «Київенерго» поставило Відповідачу теплову енергію за адресою: місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок №14-16, секція 3, 4 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), що підтверджується корінцями нарядів на включення/відключення житлового будинку в цілому на опалювальний сезон з 2017 року по 2018 рік та відомостями споживання теплової енергії.
На підставі виданих корінців нарядів підключається весь будинок за вказаною адресою в цілому.
Надані до позовної заяви документи (копії корінців нарядів на включення та відключення будинку в період опалювального сезону за спірний період) підтверджують факт підключення/відключення до/від постачання теплової енергії всього будинку.
У корінцях нарядів зазначається, в тому числі, наступна інформація: дата видачі; особовий рахунок житлового будинку - №520121; щодо включення/ відключення теплової енергії в опалювальний період; найменування споживача - у даному випадку це ОСББ «Дружби Народів Авеню»; адреса абонента - будинок житловий б-р Дружби народів, 14-16 секція 3,4.
Позивачем до матеріалів справи долучено копії акту №2-2960 прийняття теплового вузла обліку, акту №4-01/3587 про готовність вузла комерційного обліку до роботи та Відомостей обліку споживання теплової енергії, що підтверджує наявність загальнобудинкового приладу обліку.
В актах зазначено: найменування приладу обліку - теплолічильник; тип приладу - Multical UF; заводський №69185708.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку:
загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.
Відповідно до пункту 7 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 22.11.2018 (надалі Методика №315) у разі, якщо одна будівля/будинок має два та більше вводи відповідної зовнішньої інженерної мережі, які оснащено вузлами комерційного обліку, то визначення обсягу спожитої послуги та її розподіл здійснюється за сумою всіх вузлів комерційного обліку відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку. За рішенням співвласників будівлі/будинку розподіл може здійснюватися окремо для кожної її частини, що оснащена вузлом комерційного обліку відповідної комунальної послуги.
Відповідно до пункту 10 Методики №315 базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії.
Відповідно до пункту 13 Методики №315 одиницями вимірювання обсягу (кількості) спожитої споживачем теплової енергії є гігакалорія (далі - Гкал).
Пунктами 5.1., 5.3, 5.5. договору №520121-01 від 14.02.2018 встановлено:
- облік споживання «абонентом» теплової енергії проводиться розрахунковим способом;
- «абонент», що має прилад обліку, щомісячна надає «енергопостачальній організації» звіт по фактичному споживанню теплової енергії, в терміни передбачені у додатку №1 (не пізніше 28 числа звітного місяця);
- у випадку підключення абонента без приладів обліку теплової енергії до системи опалення, обладнаної будинковим приладом обліку - від загального споживання теплової енергії, визначені за приладами обліку споживачів, з урахуванням витрат теплової енергії на опалення місць загального користування, а залишок обсягу спожитої теплової енергії розподіляється «абоненту» - пропорційно його договірним навантаженням.
Окрім цього, в Додатку №3 до договору №520121-01 від 14.02.2018 передбачено, що «абонент» щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в Центрі обслуговування корпоративних клієнтів за адресою: просп. Голосіївський, 30Б: (1) облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період; (2) акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки «абонент» повертає в ЦОК); (3) акт виконаних робіт.
Суд констатує, що матеріали справи не місять доказів направлення відповідачем енергопостачальній організації звітів по фактичному споживанню теплової енергії за частину спірного періоду з моменту укладення договору №520121-01 від 14.02.2018 та здійснення дій для самостійного отримання документів, які зазначені у Додатку №4.
Більше того, відповідач долучив до матеріалів справи акт введення в експлуатацію вузла квартирного обліку тепла від 10.10.2017, однак, як вбачається саме з цього акту теплолічильник не був опломбований. 
Натомість, саме з дати прийняття на абонентський облік та опломбування вимірювальної техніки, показання такого вузла комерційного обліку є обов`язковими для визначення обсягів спожитої комунальної послуги та розрахунків за неї. Вказані обставини, також відображені в ухвалі від 11.05.2026.
Таким чином, нарахування (перерахування/донарахування) за особовим рахунком відповідача здійснювалось, як для приміщення, в якому відсутній індивідуальний теплолічильник.
Враховуючи викладене, розрахунок за поставлену відповідачу теплову енергію здійснено відповідно до укладеного договору та положень чинного законодавства України.
Згідно з пунктом 1.4.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України №76 від 17.05.2005, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.
Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005, визначено, в тому числі, що відключення здійснюється на підставі технічних умов та розробленого відповідно до них проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП, які мають містити технічні рішення щодо реконструкції існуючої системи теплопостачання, розрахунки теплового навантаження будинку та має бути узгоджений з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж.
Однак, Відповідачем не надано доказів щодо відключення теплопостачання, а саме технічних умов та розробленого відповідно до них проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП; технічних рішень щодо реконструкції існуючої системи теплопостачання; розрахунків теплового навантаження будинку, тощо.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частина 3 стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Суд, здійснивши перевірку розрахунків, зазначає, що як вбачається в травні 2018 року відповідачу було повернуто 1 568, 82 грн без ПДВ за спожиту теплоенергію в березні 2018 року. Натомість, суму яку просить стягнути позивач становить 155 513, 35 грн, в яку входить повернута сума 1 568, 82 грн з ПДВ.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині основного боргу є обґрунтованими, а відтак підлягають частковому задоволенню у розмірі 153 630, 77 грн.
Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України).
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 стаття 625 Цивільного кодексу України).
Передбачене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц).
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц та від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).
Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Отже, позивач наділений правом здійснювати нарахування відповідачу 3% річних і інфляційних втрат за несвоєчасне виконання останнім грошового зобов`язання.
Суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок 3% річних є неправильним, оскільки позивач здійснював таке нарахування на суму боргу у розмірі 155 513, 35 грн, однак судом вище встановлено, що сума боргу становить 153 630, 77 грн.
Суд, здійснивши перерахунок з урахуванням вищезазначених обставин, зазначає, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача складає 33 424, 14 грн.
Щодо інфляційних втрат, суд зазначає, що з урахуванням приписів частини 1 статті 14 та частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, судом задовольняється вимога в частині інфляційних втрат в сумі, яка визначене позивачем.
Відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності.
Позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 стаття 261 Цивільного кодексу України).
Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності (частина 2 стаття 267 Цивільного кодексу України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 3, 4 стаття 267 Цивільного кодексу України).
Тобто, суд в незалежності від спливу строку позовної давності в будь-якому разі повинен прийняти відповідний позов до розгляду. Одночасно з цим, суд може застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, а саме відмовити в задоволенні позовних вимог, лише за відповідною заявою сторони у справі.
Проте, з твердженнями відповідача, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, у зв`язку з чим на думку відповідача необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог, суд не погоджується з наступних підстав.
Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнені, зокрема, пунктом 12 у відповідності до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин.
В подальшому дія карантину відповідними постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувалась.
Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з урахуванням внесених змін) дія карантину на всій території України, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020, була продовжена до 30.06.2023 року.
Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Таким чином, з наведеного вбачається, що карантин діяв на всій території України з 12.03.2020 по 30.06.2023.
Законом України № 2120-ІХ від 15.03.2022 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнені, зокрема, пунктом 19 у відповідності до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (в редакції Закону України №3450-ІХ від 08.11.2023).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.04.2022, який затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. В подальшому відповідними указами Президента України дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалася.
В свою чергу, Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Цей Закон набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 04.09.2025.
З урахуванням наведеного, позивачем подано даний позов у межах, встановлених законом строків позовної давності.
За таких обставин, суд відмовляє відповідачу в задоволенні заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.
VІ. Розподіл судових витрат.
(1) Щодо судового збору.
Судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Позивачем заявлено клопотання про повернення надмірно сплаченої суми судового збору у розмірі 1 599, 39 грн (позивач сплатив 6 058, 87 грн).
Судом встановлено, що позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 4 459, 48 грн, а відтак суд покладає судовий збір у вказаній сумі пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на відповідача у розмірі 4 424, 71 грн.
(2) Щодо витрат на професійну правничу допомогу відповідача.
У відзиві на позовну заяву відповідач заявив, що має намір подати докази понесення судових витрат на підставі частина 8 стаття 129 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.
Відтак, питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу буде вирішене судом, у випадку подання відповідачем відповідних доказів в порядку статті 244 Господарського процесуального кодексу України, а також враховуючи те, що заявлені позовні вимоги було задоволено частково.
На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каскад» про стягнення 297 298, 91 грн - задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Каскад» (01103, м. Київ, бульвар Миколи Міхновсього, буд. 14-16, 236; ідентифікаційний код: 30585543) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5; ідентифікаційний код: 40538421) борг у розмірі 153 630 (сто п`ятдесят три тисячі шістсот тридцять) грн 77 коп., 3% річних у розмірі 33 424 (тридцять три тисячі чотириста двадцять чотири) грн 14 коп., інфляційні втрати у розмірі 107 926 (сто сім тисяч дев`ятсот двадцять шість) грн 26 коп. та судовий збір у розмірі 4 459 (чотири тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн 48 коп.
3. Відмовити у задоволені вимог про стягнення основного боргу у розмірі 1 882, 58 грн та 3% річних у розмірі 435, 16 грн.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких