Справа № 750/2641/26
Провадження № 2/750/1968/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
судді	Супруна О.П.,	
секретар	Щибря Ю.С.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 750/2641/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в :

05.03.2026 ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» через систему «Електронний суд» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 33-003-869-2-21-Г від 30.08.2021 у сумі 73 745,44 грн, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору.
Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Супрун О.П. ухвалою від 09.03.2026 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив судове засідання для її розгляду по суті на 01.06.2026.
06.04.2026 засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшов відзив від відповідача, у якому остання просить у задоволенні позову відмовити. Відзив умотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення між сторонами кредитного договору та реального отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували їх видачу чи перерахування. Крім того, позивачем не надано належних доказів набуття права вимоги за спірним кредитним договором, зокрема належним чином оформлених документів щодо відступлення права вимоги та документів, які б підтверджували включення заборгованості відповідача до предмета такого відступлення. Також відповідач уважає необґрунтованим заявлений розмір заборгованості, оскільки до нього включено нараховану комісію за розрахунково-касове обслуговування, стягнення якої в споживчих кредитних правовідносинах суперечить вимогам законодавства та правовим висновкам Верховного Суду.
У судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник позивача подав заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач про причини неявки не повідомила.
За правилом частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Суд установив, що 30.08.2021 між АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 укладений Кредитний договір № 33-003-869-2-21-Г, який є договором приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «МЕГАБАНК».
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 33 000,00 грн на споживчі цілі строком з 30.08.2021 по 29.08.2026 включно, а позичальник зобов`язався повернути отримані кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку і строки, визначені договором.
Умовами договору передбачено, що кредит надається шляхом видачі грошових коштів з каси банку готівкою. Процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 10,00 % річних та є фіксованою. Орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 86,77 %, а орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору визначена у розмірі 107 562,91 грн.
Також договором передбачено сплату позичальником щомісячної комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,30 % від суми кредиту та щомісячного платежу в розмірі 1 792,80 грн, який включає ануїтетний платіж та суму відповідної комісії.
Згідно з умовами договору для обліку кредитної заборгованості банком відкрито позичковий рахунок № НОМЕР_1 та рахунок для обліку нарахованих процентів. Позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі до 16 год. 00 хв. 29.08.2026 та своєчасно і в повному обсязі здійснювати платежі відповідно до графіка платежів.
Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним мали здійснюватися щомісячними ануїтетними платежами, а нарахування процентів проводилося виходячи з фактичного залишку заборгованості за кредитом за методом «факт/360».
Підписанням кредитного договору позичальник підтвердила ознайомлення з умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів, реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту, а також погодилась з усіма умовами кредитування.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується наявною в матеріалах справи заявою на видачу готівки № TR.3131074.15783.46 від 30.08.2021, оформленою АТ «МЕГАБАНК». Із зазначеного документа вбачається, що з позичкового рахунку № НОМЕР_1 на користь відповідача було здійснено видачу кредитних коштів у сумі 33 000,00 грн. У заяві зазначено, що операція проведена як «видача позичкових коштів», а також містяться персональні дані позичальника, реквізити документа, що посвідчує його особу, та підписи уповноваженого працівника банку та отримувача коштів – ОСОБА_1 . Зміст зазначеного документа узгоджується з умовами Кредитного договору № 33-003-869-2-21-Г від 30.08.2021, відповідно до яких кредит надавався шляхом видачі готівкових коштів з каси банку. 
Таким чином, кредитодавцем належним чином підтверджено факт надання, а відповідачем – отримання кредитних коштів у розмірі 33 000,00 грн.
Також, на підтвердження виконання зобов`язань кредитодавцем та факту користування ОСОБА_1 кредитними коштами, позивачем надано виписку з особового рахунку відповідача за період з 30.08.2021 по 02.12.2022.
Відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 33-003-869-2-21-Г від 30.08.2021, станом на 03.09.2024 у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 73 745,44 грн, яка складається з: 30 809,87 грн – заборгованість за основним боргом, 8 087,57 – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 34 848,00 грн – заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.
У частинах першій, третій статті 509 Цивільного кодексу України (далі за текстом – ЦК України) вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частинами першою та третьою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
Із матеріалів справи вбачається, що право вимоги за кредитними договорами АТ «МЕГАБАНК» було відчужено в порядку реалізації активів банку через електронний аукціон. Відповідно до протоколу електронного аукціону, проведеного в електронній торговій системі, переможцем торгів визначено ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», яке придбало пул активів, що включає права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб. Після визначення переможця та сплати вартості лота до нього перейшли права вимоги за відповідними кредитними зобов`язаннями на умовах, передбачених результатами аукціону та договором відступлення права вимоги (протокол електронного аукціону № GFD001-UA-20240618-01260, номер лота GL1N426240, ціна продажу – 23 425 777,00 грн).
03.09.2024 АТ «МЕГАБАНК» (банк) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (новий кредитор) уклали Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, за умовами якого банк відступив новому кредитору належні йому, а новий кредитор набув права вимоги банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб – підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до договору. Пунктом 2 Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03.09.2024 обумовлено, що новий кредитор у день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, указаними в Додатку № 1 до договору. Ціна договору – 21 723 211,51 грн (пункт 4 договору). Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 14 цього Договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.
Оплата за договором № GL1N426240 підтверджується копією платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 66895 від 31.07.2024.
Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, укладеного 03.09.2024, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» отримало право вимоги до відповідача у розмірі 73 745,44 грн, а саме: 30 809,87 грн – заборгованість за основним боргом, 8 087,57 – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 34 484,00 – заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.
27.12.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» укладено Договір №1/12 про відступлення прав вимоги.
Як визначено пунктом 1 указаного договору, первісний кредитор відступає новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до боржників/дебіторів за такими договорами). Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.
Права вимоги, що відступаються за цим договором належать первісному кредитору на підставі Договору від 03.09.2024 №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, що укладений ним з попереднім кредитором боржників - АТ «МЕГАБАНК».
Відповідно до пункту 2 договору № 1/12 новий кредитор набуває усі права кредитора за основними договорами. Права вимоги переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору та додатку №1 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до боржників/дебіторів за такими договорами).
Згідно з платіжною інструкцією № 1074 від 27.12.2024 ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» сплатило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» 8 030 000,00 грн із призначенням платежу «аванс згідно договору №1/12 про відступлення права вимоги від 27.12.2024 за права вимоги за договорами на розрахунково-касове обслуговування, користування банківськими індивідуальними сейфами та за кредитними договорами без ПДВ».
Відповідно до витягу з додатку №1 до договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27.12.2024, до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право вимоги до відповідача у розмірі 73 745,44 грн, із яких: 30 809,87 грн – заборгованість за основним боргом, 8 087,57 – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 34 484,00 – заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.
Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами спростовуються доводи відповідача щодо не укладення кредитного договору та неотримання кредитних коштів, оскільки Кредитний договір № 33-003-869-2-21-Г від 30.08.2021 підписаний відповідачем власноруч, а факт надання та отримання кредитних коштів у розмірі 33 000,00 грн підтверджується заявою на видачу готівки № TR.3131074.15783.46 від 30.08.2021 та виписками по особовим рахункам.
Крім того, наданими позивачем доказами підтверджено перехід до нього права вимоги за вказаним кредитним договором, а тому заперечення відповідача щодо відсутності в позивача права вимоги є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Разом із тим, оцінюючи заявлений позивачем розмір заборгованості, суд уважає вимоги в частині стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка включена позивачем до розрахунку боргу, такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Як убачається з умов кредитного договору, позичальник зобов`язався сплачувати щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,30 % від суми кредиту. Саме на підставі зазначеної умови позивачем до складу заборгованості включено суму нарахованої та несплаченої комісії.
Разом із тим суд ураховує, що спірний кредитний договір є договором споживчого кредиту, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, зобов`язаний безоплатно надавати інформацію про поточний розмір заборгованості, розмір повернутої кредитодавцю суми кредиту, надавати виписку з рахунку щодо погашення заборгованості та іншу інформацію, передбачену законом. Відтак надання такої інформації є обов`язком кредитодавця та не може бути предметом окремої платної послуги для споживача.
Зі змісту кредитного договору не вбачається, які саме додаткові послуги надавалися відповідачу за сплату щомісячної комісії, а також не визначено конкретний перелік таких послуг та їх зміст. Фактично встановлена договором комісія сплачується за саме обслуговування кредитної заборгованості, тобто за дії, які кредитодавець здійснює у власних інтересах під час виконання договору та які пов`язані з реалізацією його обов`язків, передбачених законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 дійшла висновку, що умова договору споживчого кредиту щодо обов`язку споживача сплачувати комісію за обслуговування кредиту без визначення конкретних та самостійних послуг, що надаються споживачу, є нікчемною та не створює для позичальника обов`язку зі сплати такої комісії.
Із огляду на викладене суд доходить висновку, що умова кредитного договору щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості не підлягає застосуванню, а тому заявлені позивачем вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією задоволенню не підлягають. 
Ураховуючи встановлені обставини справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та набуття позивачем права вимоги за спірним зобов`язанням знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. 
Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 38 897,44 грн, що складається з тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами (30 087,87 грн + 8 087,57 грн).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність;
3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі
№ 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від
25.05.2021 у справі № 910/7586/19).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, у заявленій позивачем сумі 11 200,00 грн, останнім надано: копію Договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС»; копію Ордера на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію Акта приймання – передачі послуг з правничої допомоги № 12087911 від 05.01.2026; копію Додатку № 2 до Договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025 – Вартість послуг (Прейскурант).
Ураховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, вони підлягають стягненню з останньої пропорційно до розміру задоволених вимог (52,75%).
Також на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог витрати по оплаті судового збору .
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Частково задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість за Кредитним договором № 33-003-869-2-21-Г від 30.08.2021 у сумі 33 897,44 грн (тридцять три тисячі вісімсот дев`яносто сім гривень 44 копійки).
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» 5 908,00 грн (п`ять тисяч дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» 1 404,42 грн (одну тисячу чотириста чотири гривні 42 копійки) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ», місцезнаходження: пров. Ушинського, 1, оф. 105, м. Дніпро, код ЄДРПОУ – 40932411.
Відповідач:  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 .

Суддя