ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5231/26 Справа № 205/6721/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 69 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Макарова М.О.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за а апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 02 лютого 2026 року у складі судді Басової Н.В.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 19 серпня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . У шлюбі народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Зазначає, що від попереднього шлюбу відповідач має неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який з 2015 року проживає разом з ними однією сім`єю та перебуває на їх утриманні. 
Після смерті батька ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , він піклується про нього, як і про своїх дітей, приймає участь у його вихованні, цікавиться його навчанням, оплачує обстеження стану здоров`я та лікування дитини, оплачує комунальні послуги по проживанню родини, купує продукти харчування, необхідні речі та одяг для дітей, іграшки, оплачується їх участь у різних гуртках, організовує дозвілля для сім`ї, тобто надає родині кошти для покриття всіх дитячих потреб, а грошове утримання, яке він здійснює, повністю задовольняє існуючі потреби всіх дітей. 
Враховуючи вище викладене, просив встановити факт утримання ним, малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 02 лютого 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими докази й матеріали справи не містять, як такових, що підтверджують витрати позивача на утримання дитини, а також докази, які б вказували на умови проживання дитини, щодо якої ставиться питання про перебування його на утриманні саме позивача й фактично сторони у цій справі намагаються застосувати способи захисту сімейних прав, інтересів дітей, з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби) позивача, що свідчить про відсутність спору між сторонами у даній справі, а тому заявлені вимоги позову є необґрунтовані.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини справи, що мають значення для справи, що призвело до необґрунтованого висновку суду про відмову у задоволенні позову. Вказує, що підставою позову є встановлення факту перебування неповнолітнього сина відповідача на його утриманні для оформлення в установленому порядку, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що передбачено п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки дитина перебуває на його повному утриманні, вони проживають однією сім`єю на підтвердження чого надані належні та допустимі докази у справі. Крім того, вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сторони у справі є батьком та матір`ю багатодітної сім`ї, та дитина - ОСОБА_5 є членом цієї сім`ї, суд фактично проігнорував дані обставини та дійшов до помилкового висновку про відмову у позові.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.
Судом встановлено, що з 19 серпня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання мають дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач ОСОБА_2 від попереднього шлюбу із ОСОБА_6 має неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер 
Відповідно до складеного акту про встановлення факту проживання громадян № 253 від 14 лютого 2025 року, за адресою: АДРЕСА_1 в проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_3 , 2016 року народження; ОСОБА_4 , 2016 року народження.
Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вказаною нормою визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві, що кореспондується із положеннями ч. 1 ст. 20 ЦК України та ст. ст. 3, 4 ЦПК України.
Між тим, сам факт звернення сторони позивача до суду в позовному провадженні не усуває обов`язку позивача пред`явити позовні вимоги до належного відповідача у справі, а не до будь-якої фізичної чи юридичної особи.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Предметом даного позову є встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_1 неповнолітньої дитини ОСОБА_2 – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Підставою позову є те, що встановлення факту перебування неповнолітнього сина ОСОБА_2 на його утриманні необхідно для оформлення ОСОБА_1 в установленому порядку відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що передбачено п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Тобто, у даному випадку, між сторонами відсутній спір про право щодо встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на утриманні ОСОБА_1 . Сторони, створивши сім`ю та зареєструвавши шлюб, проживають спільно з дітьми, при цьому, ОСОБА_1 не надано доказів того, що відповідач як подружжя порушує його права в цій частині, яке б підлягало судовому захисту.
Таким чином, у даній справі спір між сторонами відсутній, ОСОБА_1 є вітчимом дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дитина ним не усиновлена, а звернення його до суду необхідно для оформленні в установленому порядку відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно із ч. 1 ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Відповідно до п. 3 ч. 1 Додатку 5 Переліку документів, що подаються військовозобов`язаними для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМ України № 560 від 16 травня 2024 року, документами, що підтверджують право на відстрочку з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 вказаного Закону, є свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень ст. 315 ЦПК України, а також договір про сплату аліментів на дитину.
Крім того, 09 травня 2025 року та 31 травня 2025 року до п. 3 ч. 1 Додатку 5 Переліку документів, що подаються військовозобов`язаними для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ № 560 від 16 травня 2024 року внесено зміни, згідно яких документами, що підтверджують право на відстрочку з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 вказаного Закону, є свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного (за наявності), інші документи, на підставі яких у військовозобов`язаного виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до ст. 268 СК України (за наявності), та один з таких документів: свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше); рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним; рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним; письмовий договір між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні; свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) та документи, які свідчать про відсутність у малолітніх, неповнолітніх падчерки, пасинка матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або про те, що такі особи не можуть з поважних причин надавати їм належне утримання (свідоцтво про смерть; витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим; вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі; висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я чи витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, якщо зазначені мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри самі потребують постійного догляду; рішення суду про позбавлення батьківських прав матері, батька); інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність в Реєстрі відомостей про військовозобов`язаного за категорією стягнення (характером зобов`язання) стягнення аліментів з датою формування такої інформації не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання заяви про надання відстрочки.
Таким чином, законодавець унормував перелік документів, що подаються військовозобов`язаними для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема, щодо військовозобов`язаних, у яких виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до ст. 268 СК України.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, з яким погоджується колегія суддів, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими докази й матеріали справи не містять, як такових, що підтверджують витрати позивача на утримання дитини, а також докази, які б вказували на умови проживання дитини, щодо якої ставиться питання про перебування його на утриманні саме позивача й фактично сторони у цій справі намагаються застосувати способи захисту сімейних прав, інтересів дитини, з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби) позивача, що свідчить про відсутність спору між сторонами у даній справі.
Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Аргументи апеляційної скарги про те, що підставою позову є встановлення факту перебування неповнолітнього сина відповідача на його утриманні для оформлення в установленому порядку, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що передбачено п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки дитина перебуває на його повному утриманні, вони проживають однією сім`єю на підтвердження чого надані належні та допустимі докази у справі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позов у даній справі поданий не в інтересах дитини, а в інтересах скаржника, який намагається застосувати способи захисту сімейних прав, інтересів дитини, з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби). 
Доводи апеляційної скарги про те, що сторони у справі є батьком та матір`ю багатодітної сім`ї, та дитина - ОСОБА_5 є членом цієї сім`ї, суд фактично проігнорував дані обставини та дійшов до помилкового висновку про відмову у позові, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено порядок та підстави отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації для військовозобов`язаних, що надає скаржнику право на звернення із відповідним переліком документів в позасудовому порядку для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 02 лютого 2026 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 23 червня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 03 липня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

М.О. Макаров