30.04.26
33/812/181/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

“30” квітня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої – судді  Фаріонової О. М.

за участю секретаря    Каси Г. 

захисника     Грумінської Д. О.
представника потерпілої
-адвоката     Набокової О. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Грумінської Д. О., яка діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2026 року, якою 

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 грн 60 к. 

Встановлені судом першої інстанції обставини. 

30.12.2025 близько 11:00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 умисно вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо ОСОБА_2 , а саме: погрожував, чим спричинив у потерпілої почуття стресу, емоційну невпевненість, психологічні страждання, чим порушив вимоги Закону України "Про запобігання та протидію домашнього насильства".
Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Грумінська Д. О. просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 

Зазначила, що із заяви потерпілої вбачається, що ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство, яке, за твердженням заявниці, проявлялось у використанні нецензурних висловлювань на її адресу, поширенні неправдивої інформації та приниженні її честі й гідності. Потерпіла зазначає, що такі дії спричинили їй значний емоційний стрес, виникнення панічних атак та негативно вплинули на її психічний стан, у зв`язку з чим вона була змушена розпочати вживання заспокійливих препаратів, що, на її думку, є наслідком психологічного тиску з боку ОСОБА_1 . 

Звертає увагу, що з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, що полягало у висловленні погроз, які нібито спричинили у потерпілої почуття стресу, емоційну невпевненість та психологічні страждання. На підтвердження зазначених обставин до матеріалів справи долучено пояснення самої потерпілої та одного свідка ОСОБА_3 . 

На думку апелянта, аналіз змісту зазначеного протоколу свідчить, що обґрунтування наявності ознак психологічного насильства фактично зводиться до констатації словесних образ та висловлювань з боку ОСОБА_1 без належного підтвердження факту заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої. Вважає, що долучені до матеріалів справи пояснення потерпілої та свідка носять описовий характер та відображають суб`єктивне сприйняття подій, однак не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували настання реальних наслідків у вигляді шкоди психічному здоров`ю потерпілої або інших наслідків, що відповідають критеріям, визначеним частиною першою статті 173-2 КУпАП. 

На переконання апелянта, за відсутності у матеріалах справи вказаних вище належних доказів, суд першої інстанції у постанові від 16.03.2026 у даній справі не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам у частині встановлення факту заподіяння шкоди потерпілій, не ініціював проведення відповідної судової психологічної експертизи з метою з`ясування її психічного стану, а також не дослідив у повному обсязі інші об`єктивні обставини, які могли б свідчити про наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення. В оскаржуваній постанові відсутній належний аналіз суб`єктивної сторони правопорушення, зокрема, щодо наявності умислу у діях ОСОБА_1 , а також не встановлено та не обґрунтовано настання реальних шкідливих наслідків для потерпілої.
Судом не забезпечено всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, не надано належної оцінки доказам у їх сукупності та не перевірено їх достовірність і достатність для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Також додала, що обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення. Для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, яка форма насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, форма домашнього насильства, наслідки цих дій для потерпілого. 

Вважає, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої, а також не підтверджують наявності умислу у діях ОСОБА_1 . 

Позиції учасників судового провадження. 

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , та потерпіла ОСОБА_2 належним чином повідомлені про дату та час апеляційного розгляду, до суду не з`явилась, причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи або здійснення судового провадження за їх участю в режимі відеоконференції не подавали. Їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду. 

Захисник Грумінська Д. О. підтримала апеляційну скаргу. 

Представник потерпілої – адвокат Набокова О. Г., заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила постанову залишити її без змін. 

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд встановив таке. 

Положення закону, яким він керувався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, її вирішення в точній відповідності з законом. 

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку. 

Як зазначено в статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі, щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення. 

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є правильними.

Є доведеним, що 30 грудня 2025 близько 11:00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 умисно вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо ОСОБА_2 , а саме: погрожував, чим спричинив у потерпілої почуття стресу, емоційну невпевненість, психологічні страждання, чим порушив вимоги Закону України "Про запобігання та протидію домашнього насильства".

У поясненнях, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не заперечував, що  він дійсно приїхав до своєї колишньої дружини ОСОБА_2 та просив включити електроенергію, на що вона відмовилась. 

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 з ним не погодився, про що у ньому зроблено відповідний запис. 

Разом з тим, окрім даних протоколу про адміністративне правопорушення, у якому вказані обставини вчиненого адміністративного правопорушення, вина ОСОБА_1 доведена наступними доказами, на які послався в обґрунтування своїх висновків суд першої інстанції.

У письмових поясненнях потерпіла ОСОБА_2 (при складанні протоколу про адміністративне правопорушення) вказала, що 30.12.2025 до неї прийшов її колишній чоловік і почав вчиняти щодо неї психологічне насильство, називати її психічно хворою людиною, ображати при колективі і погрожував забрати її майно. До цього погрожував прийти та знищити її майно та що забере її генератор, хоча генератор був куплений за її особисті кошти. 

Ці самі пояснення потерпіла ОСОБА_2 виклала у заяві про вчинення злочину. 

У письмових поясненнях свідок ОСОБА_3 підтвердила пояснення потерпілої ОСОБА_2 , зазначивши, що 30.12.2025 приїхав ОСОБА_1 і почав здійснювати психологічний тиск на її керівника ОСОБА_2 , погрожував забрати генератор, який остання купила за свої власні кошти, називав потерпілу психічно хворою. 

Вищевказані пояснення потерпілої та свідка також підтверджуються наявним у матеріалах справи відеозаписом. 

Окрім того, до протоколу про адміністративне правопорушення долучено копію термінового заборонного припису серії АА №539607, який винесений 30.12.2025 працівниками поліції щодо ОСОБА_1 строком на 7 діб, а саме: про заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою з 29.12.2025 по 06.01.2026. У відповідній графі зазначеного термінового заборонного припису міститься підпис ОСОБА_1 , якому роз`яснені його права, положення ст. 173-2 КУпАП, а також право на оскарження термінового заборонного припису стосовно кривдника до суду. 

Хоча ОСОБА_1 і зазначив у приписі, що не згоден з ним, але терміновий заборонний припис він не оскаржував, про що зазначила під час апеляційного розгляду захисник Грумінська Д. О.

Суд наголошує, що важливий механізм захисту постраждалої особи від домашнього насильства є проведення оцінки ризиків учинення домашнього насильства. Оцінку ризиків проводить поліцейський за фактом вчинення домашнього насильства. Результати оцінки ризиків враховуються під час винесення термінового заборонного припису щодо кривдника. 

Терміновий заборонний припис стосовно кривдника працівники поліції виносять з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення. Припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівника поліції за результатами оцінки ризиків. 

Особа, стосовно якої винесено припис, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту припису та пояснення по суті правопорушення, а також викласти мотиви своєї відмови підписати його, які додаються до копії припису працівника уповноваженого підрозділу поліції. Окрім того, терміновий заборонний припис може бути оскаржений, якщо особа, стосовно якої він винесений, не згодна з ним. 

Наявність в матеріалах справи термінового заборонного припису суд розцінює як таку обставину вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_2 , що реально існувала на момент виклику нею працівників поліції. 

Окрім того, суд також звертає увагу, що терміновий заборонний припис винесений строком на 7 діб, тобто на значний термін, що додатково підтверджує факт реальної загрози постраждалій особі з боку кривдника. 

Зазначені докази сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

З урахуванням викладеного, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджена наявними у матеріалах справи доказами, а тому його обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності за цією статтею. 

Стягнення на ОСОБА_1 накладено відповідно до санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 

Постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається. 

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Грумінської Д. О., яка діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 , - без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя      О. М. Фаріонова