ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" червня 2026 р. справа № 300/1563/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, заявник, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – відповідач, орган пенсійного забезпечення, Управління, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), згідно якого просить суд: 
- визнати протиправною бездіяльність щодо зарахування з 26.01.2024 до страхового стажу у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” період роботи з 19.11.2007 по 26.01.2024;
- зобов`язати зарахувати з 26.01.2024 до страхового стажу у подвійному розмірі, згідно із ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, при обчисленні та виплати пенсії період роботи з 19.11.2007 по 26.01.2024;
- зобов`язати здійснити з 26.01.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком із врахуванням в подвійному розмірі стаж роботи з 19.11.2007 по 26.01.2024 при обчисленні та виплаті пенсії.
Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання судового рішення у справі №300/2913/24 пенсійним органом ОСОБА_1 02.10.2024 призначено пенсію за віком на пільгових умовах з 21.01.2024. При цьому, при розрахунку та виплаті пенсії мій страховий у закладах з надання психіатричної допомоги не враховано у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач звернулась із заявою до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про здійснення перерахунку розміру пенсії та дорахування стажу з 19.11.2007 по 26.01.2024 в подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідач листом від 04.03.2026 повідомив, що статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено зарахування в подвійному розмірі стажу роботи особам, які працювали в психіатричних закладах охорони здоров`я до 01.01.2004 (дата введення в дію Закону України №1058), після 01.01.2004 зарахування стажу в подвійному розмірі не законом не передбачено. Також у наданій відповіді зазначено, що правових підстав для зарахування періоду роботи з 01.11.2007 по 31.12.2023 згідно поданої довідки від 05.02.2025 №2040 у подвійному розмірі немає. Однак, на думку позивача, така бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки за правилами статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та в силу приписів пункту 16 Розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, період її роботи, з 19.11.2007 по 26.01.2024 по безпосередньому обслуговуванню психічно хворих підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.03.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 17.04.2026. Щодо заявлених позовних вимог заперечив та просив суд в задоволенні позову відмовити, вказавши що згідно із частиною 4 статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений таким законодавством, за період з 01.01.2004, застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Таким чином, на думку відповідача, Головним управлінням правомірно відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку із відсутністю підстав для зарахування періоду з 19.11.2007 по 26.01.2024 у подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відтак, вимоги позивача, заявлені у позовній заяві, відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позовну заяву, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 21.01.2024 отримує пенсію за віком за Списком №2 призначену на виконання рішення суду у справі 300/2913/24 (а.с.22-24).
14.02.2025 позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії та зарахування стажу роботи у закладі психіатричної допомоги в подвійному розмірі відповідно до статті 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». До вказаної заяви було надано нову довідку КНП “Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради” від 05.02.2025 №2040 (а.с.15-18).
Рішення щодо розгляду вищенаведеної заяви, сторонами не надано та в матеріалах справи відсутнє.
29.01.2026 позивач звернулася до відповідача із заявою про надання інформації щодо розгляду моєї заяви від 14.02.2025 та копій документів про страховий стаж (а.с.19).
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, розглянувши заяву позивача від 29.01.2026, листом від 04.03.2026 №5008-3089/Р-02/8-0900/26 повідомило, що статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено зарахування в подвійному розмірі стажу роботи особам, які працювали в психіатричних закладах охорони здоров`я до 01.01.2004 (дата введення в дію Закону України №1058), після 01.01.2004 зарахування стажу в подвійному розмірі не законом не передбачено. Також у наданій відповіді зазначено, що правових підстав для зарахування періоду роботи з 01.11.2007 по 31.12.2023 згідно поданої довідки від 05.02.2025 №2040 у подвійному розмірі немає.
Вказана відмова мотивована тим, що після набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тобто з 01 січня 2004 року, всі періоди страхового стажу враховуються в одинарному розмірі. 
Вважаючи протиправною бездіяльність щодо зарахування з 26.01.2024 до страхового стажу у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” період роботи з 19.11.2007 по 26.01.2024, позивач звернулась з цим позовом до суду з метою захисту свого порушеного права на пільгове обчислення спірної частини страхового стажу у подвійному розмірі.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі по тексту також – Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також – Закон №1058-IV) (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 24 Закону України №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону №1788-ХІІ).
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.04.2001 ОСОБА_1 з 19.11.2007 по 31.08.2023 працювала на посаді молодшої медсестри (санітарки палатної) у відділення №5 по безпосередньому обслуговуванню психічно хворих; з 01.09.2023 по 02.06.2025 працювала на посаді молодшої медсестри загальнопсихіатричного відділення (а.с.11-14).
Слід зазначити, що трудова книжка містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття на роботу, місце роботи, найменування посади та накази, на підставі яких позивач прийнята/переведена на таку посаду (роботу).
Зі змісту довідки КНП "Прикарпатський обласний клінічний центр психіатричного здоров`я Івано-Франківської обласної ради" від 05.02.2025 за №2040 слідує, що ОСОБА_1 дійсно працювала в КНП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Івано-Франківської обласної ради" на посаді молодшої медсестри з 19.11.2007 по 31.08.2023 та з 01.09.2023 по 02.06.2025 на посаді молодшої медсестри загальнопсихіатричного відділення (а.с.18).
Також коментована довідка містить відомості про перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати з 21.10.2020 по 01.11.2020.
Відтак, довідкою КНП "Прикарпатський обласний клінічний центр психіатричного здоров`я Івано-Франківської обласної ради" від 05.02.2025 за №2040 підтверджено право на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі.
В силу правового регулювання пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", згідно якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Згідно статті 1 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22.02.2000 за №1489-III заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.
Як свідчать публічні відомості, які містяться в Єдиному державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ідентифікаційний код юридичної особи 01993262), до видів діяльності КНП "Івано-Франківський спеціальний заклад надання психіатричної допомоги Івано-Франківської обласної ради" належать спеціалізована медична практика 86.22 (цей клас включає медичне консультування та лікування у сфері спеціальної медицини лікарями-спеціалістами та хірургами), діяльність лікарняних закладів 86.10 (цей клас включає короткострокове та тривале перебування пацієнтів у лікарнях широкого профілю, які здійснюють медичну, діагностичну та лікувальну діяльність (наприклад, громадські та обласні лікарні, лікарні некомерційних організацій, університетські лікарні, військові шпиталі та в`язничні лікарні), та лікарняні установи спеціального призначення (наприклад, наркологічні та психіатричні клініки, інфекційні лікарні, пологові будинки, санаторно-курортні заклади) та загальна медична практика код 86.21 (цей клас включає медичне консультування та лікування у сфері загальної медицини, які надають лікарі загального профілю).
Отже, КНП "Прикарпатський обласний клінічний центр психіатричного здоров`я Івано-Франківської обласної ради", як лікарняний заклад призначений для надання психіатричної допомоги, і в розумінні статті 60 Закону №1788-ХІІ є закладом з надання психіатричної допомоги.
Періоди роботи позивача в КНП "Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради" з 19.11.2007 по 26.01.2024 зараховано в одинарному розмірі, що не заперечується всіма сторонами.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (частина 1 статті 78 КАС України).
Відповідач у справі не спростував, що КНП "Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради", як лікарняний заклад призначений для надання психіатричної допомоги і в розумінні статті 60 Закону України №1788-ХІІ, є закладом з надання психіатричної допомоги.
Станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії положення статті 60 Закону №1788-ХІІ в частині, що стосується пільг по обчисленню стажу за роботу з надання психіатричної допомоги, залишилися без змін, отже, норми чинного законодавства, які регулюють питання пенсійного забезпечення, передбачають пільгове (в подвійному розмірі) обчислення страхового стажу за таку роботу.
Таким чином, стаж роботи за період з 19.11.2007 по 26.01.2024 в "Прикарпатський обласний клінічний центр психіатричного здоров`я Івано-Франківської обласної ради" має зараховуватися до спеціального стажу в подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону №1788-ХІІ.
В частині посилань відповідача на неможливість зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі періоду роботи позивача у психіатричному закладі після 01.01.2004, суд керується наступними мотивами:
- по перше, положення статті 60 Закону України №1788-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення зміни до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 10.04.2003 за №1110-IV, є чинними по теперішній час;
- по друге, приписи статті 24 Закону №1058-IV не змінюють, не скасовують/не припиняють дію і правове регулювання, визначене статтею 60 Закону України №1788-ХІІ.
Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 27.04.2023 в справі №160/14078/22, від 08.06.2022 в справі №689/1593/16-а, від 08.06.2022 в справі №510/1593/16-а, від 20.04.2022 в справі № 214/3705/17, від 22.12.2021 у справі №688/2916/17, від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 23.01.2019 у справі №485/103/17 та від 04.12.2019 у справі №689/872/17, які були враховані судом при вирішенні спірних правовідносин.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Суд також зазначає, що у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058-IV та Законом №1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон №1058-IV.
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення", то він мав би виключити із Закону України "Про пенсійне забезпечення" усі інші положення, чого зроблено не було.
При цьому, надаючи оцінку про необхідність зарахування стажу роботи у подвійному розмірі ОСОБА_1 періоду перебування у відпустці без збереження заробітної плати з 21.10.2020 по 01.11.2020, суд зазначає наступне.
Застосовуючи у спірних правовідносинах норми щодо пільг по обчисленню стажу за роботи в деяких медичних закладах, визначених статтею 60 Закону №1788-ХІІ, слід мати на увазі, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Статтею 21 Кодексу законів про працю України (надалі по тексту також - КЗпП України) визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Приписами статті 30 КЗпП України передбачено, що працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством (стаття 30 КЗпП України).
Отже, робота в розумінні статей 21, 30 КЗпП України є виконання певних дій працівником в межах трудових правовідносин за трудовим договором.
Аналіз наведених норм прав свідчить про те, що пільги, передбачені статтею 60 Закону №1788-ХІІ, стосуються саме часу фактичного виконання роботи в деяких медичних закладах, вказаних у цій статті, а тому період перебування осіб, які працюють у цих закладах, у відпустці без збереження заробітної плати зараховується до спеціального стажу роботи, проте в одинарному розмірі.
Відтак, період перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати з 21.10.2020 по 01.11.2020 зараховується до стажу роботи лише в одинарному розмірі, а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Відтак, беручи до уваги конституційне право на соціальний захист який включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку що стаж роботи позивача в КНП “Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради”, зокрема з 19.11.2007 по 26.01.2024, за винятком періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати з 21.10.2020 по 01.11.2020, повинен зараховуватися у подвійному розмірі, а тому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно не враховано вказані періоди у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Як наслідок, бездіяльність відповідача щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи період з 19.11.2007 по 26.01.2024 у в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” є протиправною.
При цьому, обираючи ефективний спосіб захисту порушеного права, та періоду, що підлягає захисту, суд керується такими мотивами.
Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Так, відповідно до 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (надалі по тексту також Порядок №22-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (надалі по тексту також - орган, що призначає пенсію).
Суд зазначає, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 21.01.2024 отримує пенсію за віком за Списком №2 призначену на виконання рішення суду у справі 300/2913/24, що визнається та не заперечується сторонами.
14.02.2025 позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії та зарахування стажу роботи у закладі психіатричної допомоги в подвійному розмірі відповідно до статті 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». До вказаної заяви було надано нову довідку КНП “Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради” від 05.02.2025 №2040 (а.с.15-18).
Рішення щодо розгляду вищенаведеної заяви, сторонами не надано та в матеріалах справи відсутнє.
29.01.2026 позивач звернулася до відповідача із заявою про надання інформації щодо розгляду моєї заяви від 14.02.2025 та копій документів про страховий стаж (а.с.19).
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, розглянувши заяву позивача від 29.01.2026, листом від 04.03.2026 №5008-3089/Р-02/8-0900/26 повідомило, що статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено зарахування в подвійному розмірі стажу роботи особам, які працювали в психіатричних закладах охорони здоров`я до 01.01.2004 (дата введення в дію Закону України №1058), після 01.01.2004 зарахування стажу в подвійному розмірі не законом не передбачено. Також у наданій відповіді зазначено, що правових підстав для зарахування періоду роботи з 01.11.2007 по 31.12.2023 згідно поданої довідки від 05.02.2025 №2040 у подвійному розмірі немає.
Слід зазначити, що за змістом пункту 4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії, орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (абзац 2 пункту 4.7 Порядку №22-1).
Також релевантними та застосовними до спірних правовідносин є висновки, де Верховний Суд, вирішуючи питання правомірності нерозгляду органом пенсійного фонду заяви, форма якої не відповідає тій, яка встановлена Порядком №22-1, у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17 вказав, що важливим при вирішенні спірних правовідносин є зміст зазначеної заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, вказав, що важливим є також долучення позивачем до заяви документів, які подаються саме при призначенні пенсії.
В контексті вирішення питання ефективного способу відновлення порушеного права суд керується приписами частини 4 статті 45 Закону №1058-IV, за змістом яких перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35 (пенсія по інвалідності, зміни групи інвалідності), частиною другою статті 38 (пенсія у зв`язку із втратою годувальника), частиною третьою статті 42 (перерахунок пенсії у разі зміни прожиткового мінімуму для осіб, які втрати працездатність) і частиною п`ятою статті 48 (пенсії особам, які перебувають на повному державному утриманні) цього Закону, провадиться у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Так як, на виконання судового рішення у справі №300/2913/24 пенсійним органом 02.10.2024 призначено позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 21.01.2024.
В силу правового регулювання частини 2 статті 87 Закону №1058-IV суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
При цьому, суд пам`ятає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до страхового стажу у подвійному розмірі, згідно із ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, при обчисленні та виплати пенсії період роботи з 19.11.2007 по 26.01.2024 та здійснити з 26.01.2024 відповідний перерахунок та виплату пенсії за віком із врахуванням в подвійному розмірі стаж роботи з 19.11.2007 по 26.01.2024 при обчисленні та виплаті пенсії, за винятком періоду перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати з 21.10.2020 по 01.11.2020, з урахуванням уже проведених платежів.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково.
Щодо здійснення розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволення позовних вимог.
Відтак, враховуючи, що позивач згідно з квитанцією №3755-8075-0077-0011 від 18.03.2026 підтвердила сплату судового збору на суму 1 331,20 грн за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області сплаченого судового збору в розмірі 1 100,00 грн, пропорційно задоволеним позовним вимогам від загального розміру сплаченого судового збору. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування з 26.01.2024 ОСОБА_2 до страхового стажу у подвійному розмірі згідно із статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” період роботи з 19.11.2007 по 26.01.2024.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати з 26.01.2024 ОСОБА_1 до страхового стажу у подвійному розмірі, згідно статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, при обчисленні та виплати пенсії період роботи з 19.11.2007 по 26.01.2024, за винятком періоду перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати з 21.10.2020 по 01.11.2020.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 26.01.2024 ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком із врахуванням в подвійному розмірі стажу роботи з 19.11.2007 по 26.01.2024 при обчисленні та виплаті пенсії, за винятком періоду перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати з 21.10.2020 по 01.11.2020, з урахуванням уже проведених платежів.
В задоволенні решти вимог позову - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1 100 (одна тисяча сто) гривень 00 копійок. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи: 
Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ); 
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя   Микитин Н.М.