ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/452/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 700/492/25 Категорія: 304090000  	Пічкур С. Д. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Василенко Л.І.,

учасники справи: 

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»;

відповідач – ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2025 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.01.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4327952 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язався надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: сума кредиту складає 8000 грн (п. 1.2 Договору); строк кредиту 360 днів: з 25.01.2024 до 18.01.2025 (п. 1.3 Договору); періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 8000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення». 
23.09.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 23/09/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Відповідач не виконав свого зобов`язання за вказаним кредитним договором.
Відтак, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором № 4327952 від 25.01.2024, що становить 80 000,00 грн, яка складається з: 8 000,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 48 600,00 грн – нараховані проценти первісним кредитором; 23 400,00 грн – нараховані проценти ТОВ «Українські фінансові операції» за 117 к.д.
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість загальною сумою 80 000 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 8 000,00 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованих первісним кредитором - 48 600,00 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованих ТОВ «Українські фінансові операції» за 117 календарних днів – 23400 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн 40 коп., та 5000 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що факт отримання грошових коштів підтверджується інформацією АТ КБ «Приватбанк» про зарахування відповідачу на емітовану картку кредитних коштів 25.01.2024. Всупереч умовам кредитного договору № 4327952 від 25.01.2024 відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги на суму 80000,00 грн є доведеними.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесені позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, суд зазначив, що наявні підстави для часткового їх відшкодування відповідачем, а саме в сумі 5000 грн, що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності і справедливості.
Не погодившись з рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2025 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що позивач не надав доказів письмової згоди позичальника на укладення договору. Скаржник не визнає факту заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як пропозицію укласти електронний договір. Позивачем не надано належних доказів видачі позичальнику кредитних коштів.
Крім того, скаржник вважає, що позивач не довів належне набуття права грошової вимоги, а саме не надав доказів, що підтверджують факт переходу права грошової вимоги: підписаних актів приймання-передачі документації та реєстрів боржників.
В апеляційній скарзі також зазначено, що відповідач є військовослужбовцем, а тому на підставі ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від сплати штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитними коштами.
21.01.2026 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від ТОВ «Українські фінансові операції» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає. Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу вказано, що кредитний договір було укладено 25.01.2024, а на військовій службі відповідач перебуває з 08.10.2024, відтак на спірні правовідносини норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не розповсюджуються.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі становить 80 000,00 грн та не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з огляду на таке.
Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 25.01.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4327952 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Згідно з п. 1.2. договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 8000 грн. Строк кредиту 360 днів, періодичність сплати процентів кожні 30 днів.
Згідно з п. 1.4.1. стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту. Згідно з п. 1.4.2. знижена процентна ставка становить 1,63 % за кожен день користування кредитом та застосовується на умовах, якщо клієнт до 23.02.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, або здійснить часткове повернення кредиту.
Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом 37790 25.01.2024 о 10:18.
До даного договору додано Додаток 1 Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту та інформаційне повідомлення.
Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 753-0310 від 03.10.2024, відбулося успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта 25.01.2024 на суму 8000 грн, маска картки НОМЕР_1 .
Отримання коштів відповідачем ОСОБА_1 підтверджується також інформаційним листом АТ КБ «Приватбанк», який надано на виконання ухвали суду першої інстанції, відповідно до якого на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в банку емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), на яку здійснено зарахування коштів 25.01.2024 в сумі 8000 грн. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 4327952 від 25.01.2024, сформованого ТОВ «Лінеура Україна», за період з 25.01.2024 до 23.09.2024 загальна сума боргу становить 60600,00 грн, з яких 8000,00 – тіло кредиту, 48600,00 грн – проценти за користування кредитом; 4000,00 грн – штрафні санкції.
23.09.2024 між ТОВ «Українські фінансові операції» (клієнт) та ТОВ «Лінеура Україна» (фактор) укладено договір факторингу, за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в реєстрі боржників.
З витягу з реєстру боржників вбачається, що до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4327952, сума заборгованості становить 60600,00 грн.
24.09.2024 позивачем було направлено відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором.
Позивачем ТОВ «Українські фінансові операції» за вказаним кредитним договором нараховано проценти за період з 24.09.2024 до 18.01.2025, тобто в межах дії кредитного договору, в розмірі 23400,00 грн.
Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, що призвело до виникнення заборгованості, яку ТОВ «Українські фінансові операції» просило стягнути на свою користь.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі наведених вище фактичних обставин щодо стягнення кредитної заборгованості, регламентуються такими правовими нормами.
Частина третьої статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено , що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За приписами пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що договір № 4327952 про надання коштів на умовах споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання спірного правочину, про що правомірно зазначено судом першої інстанції. 
Факт отримання 25.01.2024 відповідачем кредитних коштів в сумі 8000,00 грн підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-251030/87128-БТ від 03.11.2025, належних доказів на спростування вказаної інформації відповідачем суду не надано.
Щодо відступлення права вимоги за кредитним договором, колегія суддів зазначає, що надана копія договору факторингу, витягу з реєстру боржників, договору про переказ коштів в сукупності свідчать про фактичне виконання сторонами (за договором факторингу) умов договору та відсутність між ними спору щодо обсягу та характеру взаємних зобов`язань. Таким чином, колегія суддів вважає, що ТОВ «Українські фінансові операції» підтвердило свій процесуальний статус позивача щодо права вимоги за Договором № 4327952 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.01.2024.
Крім того, вказаний вище договір факторингу, внаслідок укладення якого позивач набув право вимоги до відповідача у справі, є чинними та перед судом заінтересованими особами питання про визнання його недійсним не порушувалося.
Щодо нарахування процентів та штрафних санкцій.
Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, чинній станом на день укладення кредитного договору, військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Згідно з ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в реакції, чинній на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
18 березня 2014 року відповідно до Указу Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Воєнний стан неодноразово було продовжено і цей стан є діючим, станом на день розгляду судом цієї справи.
Таким чином, на військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме останні звільнені від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом, а фінансова установа під час дії особливого періоду/воєнного стану не має права нараховувати відсотки, а у випадку нарахування – зобов`язана їх списати.
Колегією суддів встановлено, що скаржником до апеляційної скарги додано копію військового квитка серії НОМЕР_5 , виданий 16.06.2020, з якого вбачається, що ОСОБА_1 11.11.2022 призваний до лав ЗСУ. Також апеляційний суд звертає увагу, що на обставини призову відповідача до лав ЗСУ у листопаді 2022 року ОСОБА_1 неодноразово посилався в суді першої інстанції. 
Відтак, враховуючи характер спірних правовідносин, суттєве значення вказаного доказу для встановлення фактичних обставин справи, а також необхідність повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи з метою ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення, колегія суддів вважає за можливе прийняти та оцінити зазначений доказ у сукупності з іншими матеріалами справи.
Таким чином, відповідач у даній справі на підтвердження обставин поширення на нього положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надав військовий квиток серії НОМЕР_5 , виданий 16.06.2020, з якого вбачається, що ОСОБА_1 11.11.2022 призваний до лав ЗСУ, і довідку в/ч НОМЕР_6 від 25.02.2025 № 311, відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у в/ч НОМЕР_6 АДРЕСА_1 з 08.10.2024 та по теперішній час.
Отже, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та зазначені вище норми права, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для нарахування ОСОБА_1 процентів за користування кредитом та штрафних санкцій за договором № 4327952 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.01.2024 в загальному розмірі 72000,00 грн.
З урахуванням викладеного вище, аргументи скаржника, у даній справі, частково знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн.
Беручи до уваги, що за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції, позовні вимоги задоволено на 10 %, то з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» слід стягнути судовий збір у сумі 242,25 грн за розгляд справи судом першої інстанції. 
При подачі відповідачем апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд ухвалою від 15.01.2026 клопотання ОСОБА_1 задовольнив та відстрочив останньому сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.
Враховуючи, що за подачу апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в сумі 4542,00 грн, пропорційно задоволеним позовним вимогам, з відповідача ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 454,20 грн, з ТОВ «Українські фінансові операції» на користь держави слід стягнути 4087,80 грн.
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Оскільки за результатами перегляду справи апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовано в частині позовних вимог суму 72 000,00 грн із 80 000, 00 грн заявлених, беручи до уваги підтвердження належними доказами понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» слід стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 3000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2025 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами в загальному розмірі 72000,00 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Остаточно визначити, що до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» підлягає заборгованість по тілу кредиту в сумі 8000,00 грн.
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» за розгляд справи в суді першої інстанції судовий збір у сумі 242,25 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454,20 грн за подачу апеляційної скарги.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь держави судовий збір в сумі 4087,80 грн за подачу апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Судді Ю.В. Сіренко 
Л.І. Василенко
Т.Л. Фетісова