ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року	Львів	Справа № 380/3182/24 пров. № А/857/26008/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року, прийняте суддею Морська Г.М., в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні, у справі № 380/3182/24 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТІВА УКРАЇНА» до Львівської митниці про скасування рішення,

встановив:

у лютому 2024 товариство з обмеженою відповідальністю «ТІВА УКРАЇНА» (далі – ТОВ, позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці (далі – митниця, відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/000330/2 від 06.12.2023.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 позов задоволено.
Стягнуто з Львівської митниці на користь ТОВ сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 3000 грн.
Суд виходив з того, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованих товарів всі документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу (МК) України.
Висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товарів та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товарів.
Суд врахував, що митний орган має повноваження вимагати додаткові документи лише у разі, коли подані декларантом для митного оформлення документи містять розбіжності, ознаки підробки або відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У вказаному випадку, дослідивши надані позивачем документи, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями ч.1 ст. 58 МК України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною договору.
Джерелом інформації для коригування митної вартості для товару № 1 слугувала МД №UA108020/2024/20788 від 17.04.2024, де митна вартість товару №34 зі схожими характеристиками становить 4,08 дол. США за кг.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав з порушення норм матеріального права, неповного з`ясування обставин справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що посадові особи Львівської митниці перевірили всі документи, що подавались разом із митною декларацією, а також додатково надані документи і на підставі цього встановили невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.
Основні документи, що підтверджують заявлений рівень митної вартості, подані не в повному обсязі, складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтверджені та піддаються обчисленню, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 МК України. Числове значення заявленої митної вартості перевірити в даному випадку не можливо. Тому, вимога митного органу про надання додаткових документів була скерована у зв`язку із наявністю підстав, визначених ч.3 ст.53 МК України.
З Порядку заповнення рішення про коригування митної вартості товарів слідує, що у разі застосування резервного методу визначення митної вартості товарів (ст. 64 МКУ) коригування не здійснюється, що кореспондується із самою нормою права, а саме положенням ст. 64 МК України.
Для визначення митної вартості митницею використано резервний метод визначення митної вартості. Відповідно до тлумачної примітки до ст. 7 Угоди про застосування статті VII ГАТТ, методи оцінювання, які мають використовуватися згідно зі статтею 7, повинні бути методами, викладеними в статтях 1 - 6, проте обґрунтована гнучкість у застосуванні таких методів відповідатиме цілям та положенням статті 7. 
Таким чином, обираючи джерело інформації для визначення митної вартості за резервним методом митниця керувалася статтею 64 МКУ та враховувала вимоги статей 58 – 61 МКУ, зокрема в частині меншої з двох альтернативних вартостей, часу імпорту, характеристик товару, тощо.
Щодо стягнення витрат за надану професійну правничу допомогу, то судом безпідставно зазначено про ненадання відповідачем заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, оскільки у п.5 відзиву наведені заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу, які зазначені в позовній заяві та документів які долучені до неї. 
Вважає, що стягнена судом до відшкодування вартість за надання послуг є завищеною та такою, що не відповідає критеріям співмірності, визначеними ст. 134 КАС України, а відтак не підлягала задоволенню.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат ( аналогічна позиція висловлена у постанові ВС від 02.07.2019 у справі №810/795/18).
Судом жодним чином не обґрунтовано критерій розумності такого розміру, виходячи з даних обставин справи
Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01.03.2018 між ТОВ «ТІВА УКРАЇНА» (Покупець) та Caloree Dis Ticaret LTD. Sti., (Продавець) був укладений зовнішньоекономічний Контракт № 2018/MR, відповідно до якого Продавець повинен продати, а Покупець прийняти та оплатити Товар, найменування, асортимент і кількість якого зазначаються у відповідних інвойсах.
Ціни та Товар узгоджуються на кожну партію і вказуються в інвойсах (п.2.1 Контракту).
На виконання вимог зовнішньоекономічного Контракту від 01.03.2018 № 2018/MR покупцем придбаний товар згідно Рахунку-фактури (інвойсу) № CLR2023000000031 від 27.11.2023.
Позивач з метою митного оформлення вказаного товару 04.12.2023 подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №23UA209150014144U0, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації: Вироби з чорних металів: сталеві панельні радіатори для центрального опалення з неелектричним нагрівом. Радіатори являють собою прямокутну панель, що складається з двох зварених разом сталевих листів з відштампованими поглибленнями, які при зварці створюють канали для циркуляції теплоносія. Іноді для збільшення циркуляції тепловіддачі до тильної сторони панелі приварюються П-образні сталеві ребра, декілька таких панелей можуть об`єднуватися в пакет... Торгівельна марка: CALOREE. Країна виробництва: TR. Виробник: Caloree Dіs Ticaret LTD. Sti.
Одночасно, декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №23UA209150014144U0 в якості підстави для застосування основного методу було надано наступні документи, які містять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її: пакувальний лист б/н від 27.11.2023; рахунок-проформа від 23.10.2023 №UA3-231012-47; рахунок-фактура (інвойс) від 27.11.2023 №CRL2023000000034; автотранспортна накладна від 27.11.2023 №771057; сертифікат про проходження товару від 27.11.2023 №Z0552723; замовлення від 23.11.2023 №2311; банківський платіжний документ, що стосується товару від 24.10.2023 №38; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 28.11.2023 №367; документ що підтверджує вартість перевезення товару від 28.11.2023 №б/н; прейскурант (прайс-лист) від 03.10.2023; доповнення до зовнішньоекономічного договору (Контракту) від 29.03.2019 №2; доповнення до зовнішньоекономічного договору (Контракту) від 01.03.2021 №4; доповнення до зовнішньоекономічного договору (Контракту) від 10.01.2020 №3; доповнення до зовнішньоекономічного договору (Контракту) від 30.12.2022 №7; зовнішньоекономічний договір (Контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів від 01.03.2018 № 2023/MR; договір (Контракт) про перевезення від 23.10.2018 №2310; каталог від 04.12.2023; копія митної декларації країни відправлення від 27.11.2023 №23341300ЕХ00960864.
За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала повідомлення: надати наступні документи для підтвердження митної вартості товару №: якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а саме: договір про надання транспортно-експедиційних послуг, рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг, акти виконаних робіт, калькуляцію транспортних витрат; якщо здійснювалось страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Відповідно до ч. 3 статті 53 МК України, надати (за наявності) такі додаткові документи: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
На дану вимогу, декларант надав додаткові документи: проформа-рахунок № UA3-231012-47 від 23.10.2023; платіжна інструкція в іноземній валюті № 38 від 24.10.2023; замовлення № 2311 на транспортно-експедиційне обслуговування від 23.11.2024; рахунок №367 від 28.11.2023; довідка про транспортні витрати б/н від 28.11.2023; договір №2310 транспортних послуг від 23.10.2018; прайс-лист від 03.10.2023; каталог продукції виробника товару; експортна декларація країни відправлення №23341300ЕХ00960864 від 27.11.2023.
06.12.2023 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА209000/2023/000330/2, в графі 33 якого було вказано:
«…за результатами встановлено наступне: подана до митного оформлення CMR №771057 від 27.11.2023 у гр.22 не містить відміток відправника (ні підпису, ні печатки відправника); у гр.20 МД задекларовано умови поставки FCA Bursa. Однак у ЦМР р.4 зазначене місце завантаження - ISTANBUL, а у рахунку на транспортування зазначено маршрут - Бурса-Порубне-Верин; протиріччя у даних, не дає змоги встановити точний маршрут перевезення, а отже, перевірити правильність розрахунку складових митної вартості; згідно замовлення на транспортно-експедиційне обслуговування №2311 вартість перевезення складає 4300 дол. США по курсу НБУ на день завантаження автомобіля. Kypс НБУ станом на 27.11.2023 становив 36.0487 грн/дол. США (4300*36,0487=155009,41грн). Відповідно до рахунку на оплату транспортних послуг №367 від 28.11.2023 вартість послуг становить 158463,00 грн, що не відповідає умовам замовлення, а отже умовам договору (відповідно до п. 1.3 договору про надання транспортних послуг автомобільного перевезення №2310 від 23.10.2018 Заявка є невід`ємною частиною даного договору). Відсутні відомості про вартість завантаження у транспорт та відомості про те, хто несе такі витрати у транспортних документах. На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс, які були прийняті Міжнародною торговою палатою при умовах поставки FCA продавець на власному складі, підприємстві чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов`язані із завантаженням товару, і сплачує митні платежі у країні-експортері. Оскільки відвантаження товару здійснювалось не з адреси відправника (відповідно з умовами договору, умови поставки FCA Bursa), а відомості щодо завантаження товару м. ISTANBUL, імовірно вартість навантаження товару не включена у вартість товару та не підтверджена документально, що унеможливлює обчислення числового значення вартості такої послуги; у інвойсі №CLR2023000000031 від 27.11.2023 зазначено про надання знижки (DISCOUNT) в сумі 326,68 дол.США. Однак, ні у рахунку-фактурі, ні у договорі не зазначено про підстави надання такої знижки; у поданій до митного оформлення МД №23UA209150014144U0 вказана сума транспортних витрат в розмірі 119930,00 грн. Однак, відповідно до поданого до митного оформлення рахунку на оплату транспортних послуг №367 від 28.11.2023 вартість послуг за межами митної території України складає 111720,00 грн (транспортні послуги) та 6841,67 грн (транспортно-експедиційні послуги). Тобто, задекларована сума транспортних витрат не підтверджена документально; у поданій до митного оформлення митній декларації країни відправлення №23341300EX00960864 зазначені умови поставки відмінні від визначених договором та задекларованих у МД №23UA209150014144U0; поданий прайс-лист від 03.10.2023 виставлений на інших умовах поставки ніж передбачені договором…».
Не погодившись з спірним рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Частиною 1 статті 248 МК України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно з положеннями статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 МК України.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
У частині 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 07.05.2020 у справі №1.380.2019.001625.
Колегія суддів враховує, що у розглядуваній справі підставою для прийняття оспорюваного рішення №UA209000/2023/000330/2 від 06.12.2023 стало те, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки подані декларантом документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, а саме подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей: подана до митного оформлення CMR №771057 від 27.11.2023 у гр.22 не містить відміток відправника (ні підпису, ні печатки відправника); у гр.20 МД задекларовано умови поставки FCA Bursa. Однак у ЦМР р.4 зазначене місце завантаження - ISTANBUL, а у рахунку на транспортування зазначено маршрут - Бурса-Порубне-Верин; згідно замовлення на транспортно-експедиційне обслуговування №2311 вартість перевезення складає 4300 дол. США по курсу НБУ на день завантаження автомобіля. Kypс НБУ станом на 27.11.2023 становив 36.0487 грн/дол. США (4300*36,0487=155009,41грн). Відповідно до рахунку на оплату транспортних послуг №367 від 28.11.2023 вартість послуг становить 158463,00 грн, що не відповідає умовам замовлення, а отже умовам договору (відповідно до п. 1.3 договору про надання транспортних послуг автомобільного перевезення №2310 від 23.10.2018 Заявка є невід`ємною частиною даного договору); відсутні відомості про вартість завантаження у транспорт та відомості про те, хто несе такі витрати у транспортних документах. На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс, які були прийняті Міжнародною торговою палатою при умовах поставки FCA продавець на власному складі, підприємстві чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов`язані із завантаженням товару, і сплачує митні платежі у країні-експортері. Оскільки відвантаження товару здійснювалось не з адреси відправника (відповідно з умовами договору, умови поставки FCA Bursa), а відомості щодо завантаження товару м. ISTANBUL, імовірно вартість навантаження товару не включена у вартість товару та не підтверджена документально, що унеможливлює обчислення числового значення вартості такої послуги; у інвойсі №CLR2023000000031 від 27.11.2023 зазначено про надання знижки (DISCOUNT) в сумі 326,68 дол. США. Однак, ні у рахунку-фактурі, ні у договорі не зазначено про підстави надання такої знижки; у поданій до митного оформлення МД №23UA209150014144U0 вказана сума транспортних витрат в розмірі 119930,00 грн. Однак, відповідно до поданого до митного оформлення рахунку на оплату транспортних послуг №367 від 28.11.2023 вартість послуг за межами митної території України складає 111720,00 грн. (транспортні послуги) та 6841,67 грн (транспортно-експедиційні послуги). Тобто, задекларована сума транспортних витрат не підтверджена документально; у поданій до митного оформлення митній декларації країни відправлення №23341300EX00960864 зазначені умови поставки відмінні від визначених договором та задекларованих у МД №23UA209150014144U0; поданий прайс-лист від 03.10.2023 виставлений на інших умовах поставки ніж передбачені договором.
Протоколом обробки від 04.12.2023 №29796 витребувані додаткові документи, проте жодних зазначень про наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відповідний протокол не містить.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Проведено консультації з декларантом згідно із статтею 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні товари. Застосовано метод 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст.64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 № 4495-VI розділ III.
За вимогами частин першої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною шостою статті 54 МК України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За змістом цих норм митна вартість товарів визначається декларантом; водночас митний орган контролює правильність визначення такої вартості і за результатами здійснення такого контролю, у випадку неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині третій статті 53 МК України, приймає рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України.
До виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених законом випадках.
При цьому митний орган перевіряє правильність визначення саме числового значення і складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, достовірність та точність заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутність обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у вищезазначених нормах.
Сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені, зокрема, неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Судом встановлено, що позивачем при митному оформленні товару та на вимогу митного органу надано пакет документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України.
Щодо покликання відповідача на те, що подана до митного оформлення CMR №771057 від 27.11.2023 у гр.22 не містить відміток відправника (ні підпису, ні печатки відправника)», то колегія суддів зазначає таке.
Згідно пункту 6 частини 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Тобто законодавець розмежував поняття документів які підтверджують вартість перевезення на «транспортні (перевізні) документи» та «документи, що містять відомості про вартість перевезення».
На підтвердження транспортної складової митної вартості товару декларант позивача подав до митного оформлення наступні документи: замовлення на транспортно-експедиційне обслуговування від 23.11.2023 №2311; довідка про транспортні витрати від 28.11.2023; рахунок на оплату від 28.11.2023 №367; договір про надання транспортних послуг автомобільного перевезення від 23.10.2018 №2310; ЦМР №771057.
Відповідно до замовлення на перевезення від 23.11.2023 №2311 перевезення вантажу здійснювалось за маршрутом Bursa, Туреччина с.Верин, Україна, автомобілем Cканія НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , що підтверджується відміткою у гр.17 ЦМР №771057.
Також, суд першої інстанції вірно зазначив, що у гр.22 копії ЦМР №771057 містяться відомості про відправника (повна назва). Така автотранспортна накладна підтверджує укладення договору перевезення, який визначає відповідальність відправника, перевізника та одержувача товару та підтверджує, що вантаж в момент прийняття знаходився в належному стані, в цілій упаковці, маркування і число місць відповідає зазначеним у накладній.
Таким чином, відсутність реквізитів відправника (підпису та печатки) в автотранспортній накладній, не впливає на ціну товару та порядок визначення складових митної вартості товару, за умови підтвердження таких складових іншими документами, що вірно вказав суд першої інстанції і з цим погоджується колегія суддів.
Щодо твердження відповідача про те, що «у гр.20 МД задекларовано умови поставки FCA Bursa. Однак у ЦМР р.4 зазначене місце завантаження - ISTANBUL, а у рахунку на транспортування зазначено маршрут - Бурса-Порубне-Верин», то колегія суддів зазначає таке.
Термін та умови поставки визначені у п. 4.1. Контракту, а саме - Поставка Товару здійснюється згідно Інкотермс 2010 на умовах, зазначених в інвойсах.
Відповідно до інвойсу № CLR2023000000031 від 27.11.2023 вартість товару зазначена 30266,17 дол.США, на умовах FCA Bursa відповідно до правил Інкотермс 2010.
Згідно із Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс 2010) термін FCA (FREE CARRIER (...named place) «франко-перевізник» (... назва місця) означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці.
Відповідно до п. А2, А4 Правил, якщо потрібно, продавець зобов`язаний отримати, власним коштом і на свій ризик, експортну ліцензію або інший офіційний дозвіл та виконати всі митні формальності, необхідні для вивезення товару. Продавець зобов`язаний передати перевізнику або іншій особі, номінованій покупцем, товар у узгодженому пункті (якщо є) у зазначеному місці поставки у погоджену дату або у погоджений період.
Постачання вважається виконаним: якщо зазначений пункт знаходиться у приміщеннях продавця, коли товар завантажений у транспортний засіб, наданий покупцем; у будь-якому іншому випадку, коли товар надано у розпорядження перевізника чи іншої особи, номінованої покупцем, у транспортному засобі продавця та готовим до розвантаження.
Зі змісту графи 4 Замовлення №2311 від 23.11.2023 вбачається, що пункт завантаження - «Bursa, Nilufer Organize Sanayi Bolgesi (NOSAB) Ceviz Czdde No:21, Nilufer, 16145 Bursa RADIATORS». Тобто завантаження товару у транспортний засіб здійснюється у місті Bursa.
Відповідно до довідки про транспортні витрати від 28.11.2023 та рахунок від 28.11.2023 №367 транспортні витрати розраховані за маршрутом м.Бурса (Туречиина) с.Верин (Україна).
Суд першої інстанції правильно вказав, що CMR №771057 від 27.11.2023 за своєю суттю є транспортним документом, а отже не містить відомості про вартість перевезення, а, відтак, покликання відповідача на нього, як на підставу вимоги додаткових документів є помилковою, оскільки вартість перевезення зазначена у інших документах поданих до митного оформлення.
Слід зазначити, що Митним кодексом не визначені вимоги до форми та змісту документів, що підтверджують витрати на транспортування.
Щодо покликання митного органу на те, що вартість транспортних послуг, зазначених в рахунку (158463,00 грн) не відповідає вартості, вказаної в замовленні (4300 дол. США по курсу НБУ на день завантаження автомобіля (Kypс НБУ станом на 27.11.2023 становив 36.0487 грн/дол. США (4300*36,0487=155009,41грн), колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 1.3 Договору про надання транспортних послуг автомобільного перевезення №2310 від 23.10.2018 заявка на перевезення вантажу повинна бути складена в письмовій формі і скріплена печатками та підписами, та є невід`ємною частиною даного договору.
У Замовленні №2311 від 23.11.2023 визначено, що вартість перевезення визначена на рівні 4300 дол.США.
В той же час, відповідно до довідки про транспортні витрати від 28.11.2023 фактично було надано послуг на 158463,00 грн. з яких 119 930,00 грн. витрати на перевезення понесенні позивачем до ввезення на митну територію України (складові митної вартості), а саме транспортні послуги з перевезення Бурса-Стамбул-Порубне 111720,00 грн., транспортно- експедиційні послуги за перевезення за маршрутом Бурса-Стамбул-Порубне 8210,00 грн., а також витрати з перевезення по митній території України 38 533,00 грн, в тому числі перевезення Порубне-Верин 35940,00 грн. та витрати на транспортно-експедиційні послуги 2593,00 грн.
Вартість фактично наданих послуг також зазначена у акті №367 від 07.12.2023 в сумі 158463,00 грн. У платіжній інструкції №7618 від 08.12.2023 зазначено перерахунок грошових коштів в сумі 158 463,00 грн. за транспортні послуги згідно рахунку №367 від 28.11.2023.
Тобто фактично надані послуги з транспортно-експедиційного обслуговування були визначені ТОВ «МОЯ ЛОГІСТИКА» на рівні 158463,00 грн.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в митній декларації №23UA209150014144U0 митна вартість імпортованого позивачем товару 1223452,72 грн., крім загальної вартості товару за контрактом 30266,17 USD, включає в себе вартість транспортних та експедиторських послуг 119930,00 грн.
Пункт 5 частини 10 статті 58 МК України передбачає включення витрат на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України до митної вартості за першим методом, як коригування ціни договору, якщо ці витрати не включені до ціни, зазначеної у рахунку-фактурі. Це є частиною загального правила додавання до ціни операції всіх витрат, пов`язаних з ввезенням товарів до митного кордону України, згідно з умовами поставки.
Таким чином, всі транспортні витрати, понесені позивачем по Договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 23.10.2018 №2310 включені у заявлену митну вартість у відповідності до п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України.
Не заслуговує на увагу колегії суддів і покликання митного орану на не включення вартості навантаження товару у вартість товару, оскільки, як вірно вказав суд першої інстанції, за умовами поставки FCA згідно з Incoterms 2010 продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці.
Судом встановлено, що завантаження товару у транспортний засіб здійснювалося у місті Bursa, що підтверджується наданими до митного оформлення товаросупровідними документами.
Митне очищення для експорту, було здійснено у місті Istanbul, що підтверджується відомостями зазначеними у експортній декларації 23341300ЕХ00960864 від 27-11-2023.
Так, понесені позивачем витрати за митною територією України (складові митної вартості) від міста Bursa (Туреччина) до кордону України (Порубне) складають 119930,00 грн., як і зазначено у ВМД 23UA209150014144U0. Сам по собі факт зазначення у CMR №771057 від 27.11.2023 та Експортній декларації країни відправлення №23341300ЕХ00960864 від 27.11.2023 місця митного очищення для експорту ISTANBUL не спростовують фактично понесених витрат позивача від м. Бурса-м.Стамбул-Порубне, а також витрат за транспортно-експедиційні послуги, що відповідають умовам поставки FCA Bursa.
Щодо покликання митного органу про те, що «…у інвойсі №CLR2023000000031 від 27.11.2023 зазначено про надання знижки (DISCOUNT) в сумі 326,68 дол.США. Однак, ні у рахунку-фактурі, ні у договорі не зазначено про підстави надання такої знижки», колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до п.2.1. Контракту №2018/MR від 01.03.2018 ціни на товар узгоджуються на кожну партію і вказуються в інвойсах. Зі змісту Інвойсу CLR2023000000031 від 27.11.2023 продавець визначив вартість партії товару 30266,17 дол.США, в т.ч. знижка 326,68 дол.США на умовах поставки FCA Bursa.
Оплата даної суми стверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті № 38 від 24.10.2023.
Суд першої інстанції вірно вказав, що у Контракті №2018/MR від 01.03.2018 відсутнє зобов`язання сторін надавати обґрунтування підстав знижки. Продавець виставляє вартість товару у інвойсі на поставку, а Покупець, погоджуючись з вартістю товару сплачує її за партію товару. Вартість товару, а також банківський документ який підтверджує здійснення оплати є документами що підтверджують інвойсову вартість оцінюваного товару.
Щодо твердження відповідача про те, що прайс-лист від 03.10.2023 виставлений на інших умовах поставки ніж передбачені договором, то суд першої інстанції вірно вказав, що прайс-лист виробника товару не є документом обов`язковість надання якого передбачено частиною третьою ст. 53 МК України.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що прайс-лист є документами довільної форми і діючим законодавством, у тому числі міжнародним, не встановлено типової форми для них. Згідно з загальноприйнятою світовою практикою, прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, контактну інформацію про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів. Наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов оплати, торгової марки чи технічних характеристик товарів, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.
Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.06.2019 у справі №0840/3083/18, від 13.09.2019 у справі №820/859/17, від 06.02.2020 у справі №520/10709/18).
Чинним міжнародним законодавством не встановлено типової форми прайс-листа. Такий має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.
Тому, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. Суд бере до уваги пояснення позивача про те, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.
Також судова колегія не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару та його транспортування підтверджена документально.
Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції, що декларантом було подано усі документи, що підтверджують правомірність декларування товару за основним (першим) методом, та які чітко ідентифікують придбаний товар, містять об`єктивні та достовірні дані, не містять дефектів та підтверджують числові значення, зазначені в МД, у зв`язку із чим відповідач безпідставно не визнав заявлену декларантом митну вартість та не скасував оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.
Відтак, відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу.
Застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.
Згідно пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 червня 2012 за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Щодо покликання митного органу на МД від 10.10.2023 за №UA100060/2023/425504, де митна вартість товару з схожими характеристиками, то колегія суддів не приймає до уваги таке, оскільки жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, так як митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Як вбачається зі змісту графи 33 рішення про коригування митної вартості № UA209000/2023/000330/2, то за результатами проведеної консультації, митну вартість товару №1 скориговано та визначено за резервним методом на підставі митної декларації від 10.10.2023 №UA100060/2023/425504, однак товар в наведеній декларації не є аналогічним товару №1, різні характеристики товару, різні виробники. Відповідач бере за джерело товар, який імпортувався на умовах поставки ЕХW. Натомість позивач товар №1 імпортував на умовах поставки FСА.
Крім того, наявність інформації про іншу вартість товару, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Водночас, ціна є грошовим вираженням лише у разі коли існує рівновага між попитом та пропозицією. В інших випадках коливання цін спричиняються не вартістю, а іншими причинами.
Отже, факт наявності в автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 справа №815/6827/17, від 22.04.2019 справа № 815/6242/17, від 07.08.2018 справа №815/3400/17.
Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 27.07.2018 у справі №809/1174/17 у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Надані відповідачеві для здійснення митного оформлення документи надавали йому повне право під час митного оформлення товару застосовувати метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту), відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України.
Верховний Суд неодноразово висловлював правові позиції, зокрема у справах № 804/16980/14, № 815/2013/15, про те, що основним методом визначення вартості митної продукції, яка ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод за ціною договору (вартість операцій).
Кожен наступний метод використовують лише у випадку, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм МК України. За наведеного висновок відповідача, що сформований у рішенні про те, що надані документи мають розбіжності, є безпідставним, тому що у відповідача не було жодних передбачених законом підстав для визначення вартості імпортованого товару за методом 2 «б».
Отже, враховуючи викладені вище обґрунтування, висновки суду першої інстанції, висловлені в оскаржувану рішенні даної справі є обґрунтовані та відповідають нормам матеріального права, яке було застосовано судом у прийнятому рішенні. Суд апеляційної інстанції зауважує, що ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні в апеляційній скарзі Львівською митницею не доводиться те, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару згідно №23UA209150014144U0 є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості.
Колегія суддів не приймає до уваги покликання митного органу в апеляційній скарзі на те, що надані позивачем документи для митного оформлення товару усупереч вимогам статті 254 МК України не були перекладені українською мовою, оскільки про таке не вказувалось ні в оспореному рішення відповідач, ні під час розгляду справи судом першої інстанції.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що до митного оформлення було надано документи, які повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості у них не мають протиріч або розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості товару за основним методом.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що в оскаржуваному рішенні відсутнє обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності впливають на митну вартість товару та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.
Доводи апеляційної скарги відповідача таких висновків суду не спростовують.
Щодо стягнення судових витрат, то суд першої інстанції з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат, критеріїв розумності, фактичних обставин справи задовольнив вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн, із заявлених 10000 грн.
Відповідачем у відзиві на позовну заяву подано заперечення щодо задоволення вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
При цьому суд зауважує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
З аналізу статті 134 КАС України, випливає, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, та з іншого боку, запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в ч. 5 цієї статті.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
За положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Суд зазначає, що з метою підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. позивачем надано наступні копії документів: договір про надання професійної правничої допомоги №330-МВ від 21.12.2023, ордер серії ВС №1402231, акт прийому наданих послуг від 15.01.2024 згідно якого наданими послугами є: підготовка, подання та супровід справи в Львівському окружному адміністративному суді. Загальна вартість витрат на правничу допомогу 10000,00 грн.
Необхідно зазначити, що суд вправі зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката як за клопотанням сторони, так і з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд зауважує, що предмет спору не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Окрім цього, Єдиний державний реєстр судових рішень містить значну кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносинах, що не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, пошуку в даному Реєстрі та вивчення практики в аналогічній категорії справ.
Суд першої інстанції врахував критерії, визначені частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, врахував складність справи, обсяг доказового матеріалу.
Колегія суддів зауважує, що представником позивача не було надано розрахунок правової допомоги з відображенням вартості години за певний вид послуги.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими позовними вимогами, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 3000 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками в цій частині та вважає що такі зроблені з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення – без змін.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

постановив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року у справі № 380/3182/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар