ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/441/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/2053/25 Категорія:  304070000 	Булгакова Г. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л. 

за участі секретаря – Широкової Г.К. 

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 , 

відповідач – Черкаський державний технологічний університет,

особа, яка подала апеляційну скаргу – представник Черкаського державного технологічного університету – адвокат Гарбазей Дмитро Олександрович, 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Черкаського державного технологічного університету – адвоката Гарбазей Дмитра Олександровича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2025 року, у складі судді Булгакової Г.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаського державного технологічного університету про визнання незаконним і скасування наказу та поновлення на навчанні,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого вказував, що був зарахований на навчання до Черкаського державного технологічного університету з 03.10.2024 для здобуття ступеня доктора філософії, факультет «Інформаційних технологій і систем», спеціальність 125 «Кібербезпека та захист інформації», денна, платна форма навчання. 08.10.2024 між ним та ректором Черкаського державного технологічного університету укладено Договір № 28 про надання освітніх послуг, який є невід`ємним додатком до Договору про навчання у закладі вищої освіти №062/24-04 від 29.08.2024. Наказом в.о. ректора університету № 39-с від 03.02.2025 його відраховано зі складу здобувачів вищої освіти першого року навчання (закінчення навчання 31.08.2028) освітньо-наукового рівня денної форми навчання, у зв`язку з порушенням вимог до зарахування. Однак, зазначена у наказі підстава для відрахування («порушення вимог до зарахування»), не передбачена вичерпним переліком підстав для відрахування здобувачів вищої освіти, визначеним частиною 1 статті 46 Закону України «Про вищу освіту». 
Позивач зазначав, що наказ про відрахування не містить посилань на докази, якими б підтверджувався факт порушення вимог до зарахування, а він не отримував жодного повідомлення про вчинені ним порушення. Крім того, університетом була порушена процедура відрахування, оскільки рішення про відрахування не було погоджено зі студентською радою факультету кібербезпеки та захисту інформації, що є обов`язковою вимогою відповідно до частини 1 статті 46 Закону України «Про вищу освіту». 
Таким чином, позивач вважав, що університет, видаючи наказ, діяв у спосіб та на підставах, невстановлених законом, чим порушив його (позивача) право на отримання вищої освіти, закріплене Конституцією України. 
З огляду на викладене, позивач просив визнати наказ в.о. ректора університету № 39-с від 03.02.2025 в частині відрахування ОСОБА_1 зі складу здобувачів вищої освіти протиправним, скасувати його та поновити його на навчанні.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. ректора Черкаського державного технологічного університету ОСОБА_2 № 39-с від 03.02.2025 у частині відрахування ОСОБА_1 зі складу здобувачів вищої освіти денної форми навчання, що навчаються за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб, за спеціальністю 125 Кібербезпека та захист інформації, освітньо-науковою програмою «Кібербезпека».
Поновлено ОСОБА_1 на навчанні у Черкаському державному технологічному університеті, в якості здобувача вищої освіти денної форми навчання за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб за спеціальністю 125 Кібербезпека та захист інформації, освітньо-науковою програмою «Кібербезпека».
Стягнуто з Черкаського державного технологічного університету на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Ухвалюючи таке рішення, суд мотивував тим, що відповідач незаконно застосував Наказ № 910 при прийнятті наказу про відрахування з 03.02.2025 позивача, оскільки станом на момент вступу позивача до навчального закладу, правовий механізм подолання обмежень, передбачених Наказом № 910, для вступників на навчання для здобуття третього рівня освіти був відсутній та не функціонував з причин, що не залежали як від волі позивача, так і відповідача.
Крім того, суд вказав, що Наказ Міністерства освіти і науки України від 24.06.2024 №910 «Про деякі особливості набуття та поновлення статусу здобувача освіти» рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 у справі № 320/37685/24 був визнаний протиправним та нечинним.
Також суд виснував, що відповідач своїм рішенням про відрахування позивача, який на момент зарахування до навчального закладу був визнаний відповідачем таким, що повністю відповідає Правилам прийому до Черкаського державного технологічного університету у 2024 році, діяв недобросовісно, всупереч своїй попередній поведінці, в зв`язку з чим суд застосував до спірних правовідносин доктрину venire contra factum proprium.
Спосіб захисту, обраний позивачем, суд визнав ефективним для поновлення порушених прав позивача.
Не погодившись із рішенням суду, представник Черкаського державного технологічного університету - адвокат Гарбазей Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути понесені відповідачем судові витрати.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд зробив безпідставні висновки щодо незаконності Наказу №910, який не оскаржувався позивачем, а законність його видачі МОН України не була предметом спору у справі. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 у справі № 320/37685/24 не набрало законної сили та є предметом оскарження у Шостому апеляційному адміністративному суді, а тому посилання суду на нього скаржник вважає безпідставним.
В зв`язку з чим, на думку скаржника, суд вийшов за межі позовних вимог та зробив висновки, які не ґрунтуються на матеріалах справи та заявлених вимогах позивача.
Наголошує на тому, що відповідач не визнавав, що жоден із запропонованих механізмів підтвердження вже наявного права на відстрочку не функціонував, а тому суд дійшов передчасного висновку, що на момент зарахування ОСОБА_1 до університету, позивач не міг виконати вимоги Наказу №910 через обставини, що від нього не залежали. Доказів щодо вчинення будь-яких дій на підтвердження виконання вимог Наказу №910 позивачем до суду не надано.
Також скаржник вважає безпідставним застосування до спірних правовідносин принципу недобросовісної поведінки зі сторони ЧДТУ, оскільки саме позивач, будучи обізнаним з вимогами Наказу №910, що він підтвердив в судовому засіданні, помилково або умисно вважав, що надане ним приймальній комісії посвідчення про приписку до призовної дільниці є належним виконанням вимог Наказу №910. Натомість вимог Наказу в частині підтвердження права на відстрочку не виконав, в зв`язку з чим в діях позивача вбачається умисел або необережність спрямована на уникнення виконання законних вимог, визначених цим Наказом, що не може вважатися добросовісною поведінкою.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Сененко К.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, мотивуючи тим, що судом повно та об`єктивно встановлено такі обставини: факт зарахування позивача на підставі рішення приймальної комісії, укладення договору про навчання, відсутність будь-яких порушень з боку позивача, відсутність дієвого механізму реалізації наказу МОН №910 станом на момент вступу, суперечливу поведінку університету.
Скаржником не наведено нових обставин, які б спростовували встановлені судом факти.
Зазначає, що університет у відзиві визнав, що механізм підтвердження через «Дію» або електронну взаємодію реєстрів не функціонував, тобто особа не мала реальної можливості виконати вимогу, університет не мав технічної можливості перевірити дані, санкція застосована за об`єктивно неможливу дію.
Представник позивача наголошує на тому, що суд не підміняв адміністративний суд та не визнавав наказу нечинним або незаконним, він оцінив його відповідність Конституції, здійснив конституційно-правову оцінку підзаконного акту в межах цивільного спору.
Стосовно тверджень скаржника про те, що позивач не підтвердив право на відстрочку у спосіб, передбачений Наказом №910, адвокат вказує, що позивач не міг виконати вимогу, яка не мала механізму реалізації, а тому твердження в апеляційній скарзі щодо протиправності поведінки позивача є безпідставними.
Університет прийняв у позивача документи, допустив до конкурсу, зарахував наказом на навчання, уклав договір, прийняв оплату та допустив до навчання, тобто на момент вступу ОСОБА_1 відповідач вважав, що позивач відповідає всім вимогам для зарахування його до університету.
Стверджує, що сам відповідач в суді першої інстанції визнав відсутність будь-яких протиправних дій, недостовірних відомостей чи зловживань з боку позивача, тобто підтвердив добросовісну поведінку позивача. Тому покладення на позивача негативних наслідків у вигляді відрахування суперечить принципу персональної відповідальності, оскільки неможливість виконання наказу МОН не може перекладатися на здобувача освіти, який не наділений повноваженнями забезпечувати електронну взаємодію державних реєстрів.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 та його представника – адвоката Сененко К.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2025 року відповідає зазначеним вимогам.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 та проживаючий в АДРЕСА_2 , був зарахований на навчання до Черкаського державного технологічного університету відповідно до Наказу № 526-с від 03.10.2024 з 03.10.2024 студентом першого курсу денної форми навчання за освітньо-науковим ступенем доктора філософії за спеціальністю 125 Кібербезпека та захист інформації освітньо-науковою програмою Кібербезпека.
Між ЧДТУ та ОСОБА_1 був укладений Договір № 062/24-04 від 29.08.2024 про навчання у закладі вищої освіти. 
Відповідно до п. 5.3 договір припиняється (розривається):
п. 5.3.1 у разі завершення виконання сторонами своїх зобов`язань;
п. 5.3.2 за згодою сторін;
п. 5.3.3 у разі неможливості виконання сторонами своїх зобов`язань у зв`язку з прийняттям нормативно-правових актів, що змінили умови, встановлені договором, і незгоди будь-якої із сторін внести зміни до договору;
п. 5.3.4 у разі ліквідації закладу, якщо не визнаний правонаступник;
п. 5.3.5 у разі відрахування здобувача;
п. 5.3.6 за рішенням суду в разі порушення або невиконання однією із сторін умов договору.
08.10.2024 між ЧДТУ та ОСОБА_1 було укладено Договір № 28 від 08.10.2024 про надання освітніх послуг, який є невід`ємним додатком до Договору про навчання у закладі вищої освіти № 062/24-04 від 29.08.2024, відповідно до яких навчання позивача мало здійснюватись на платній основі.
Договір містить умови його припинення (розірвання) аналогічні умовам Договору №062/24-04 від 29.08.2024.
Наказом Черкаського державного технологічного університету № 39-с від 03.02.2025 ОСОБА_1 з 03.02.2025 відраховано зі складу здобувачів вищої освіти у зв`язку з порушенням вимог до зарахування. Підставою для видачі вищезазначеного наказу став протокол засідання комісії з перевірки виконання вимог до зарахування вступників № 1 від 03.02.2025, службова записка голови комісії з перевірки виконання вимог до зарахування вступників № 50-ф від 03.02.2025.
Протоколом засідання комісії з перевірки виконання вимог до зарахування вступників (наказ від 27.01.2025 № 23/03-03) № 1 від 03.02.2025 визнано встановленим порушення вимог до зарахування в 2024 році вступників для здобуття вищої освіти ступеня доктора філософії на денній формі навчання за кошти фізичних та/або юридичних осіб, зокрема п. 1. ч. 1 наказу МОН України від 24.06.2024 № 910 «Про деякі особливості набуття та поновлення статусу здобувача вищої освіти у 2024 році» в частині підтвердження права на вступ до ЧДТУ засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Портал Дія) або шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та Єдиною державною електронною базою з питань освіти. Рекомендовано ректору ЧДТУ відрахувати здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії в зв`язку з порушенням вимог до їх зарахування, встановленим, зокрема в ОСОБА_1 , здобувача вищої освіти першого року навчання (закінчення навчання 31.08.2028) освітньо-наукового рівня денної форми навчання (спеціальністю 125 Кібербезпека та захист інформації, освітньо-наукова програма «Кібербезпека», навчання за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб. Рекомендовано ректору ЧДТУ припинити (розірвати) зі здобувачами вищої освіти ступеня доктора філософії, зазначених у п. 2 цього протоколу, договори про надання освітніх послуг (підстава п. 5.4.5) та договори про навчання в закладі вищої освіти (підстава -п. 5.3.5).
Такі встановлені судом фактичні обставини справи.
Правове регулювання спірних правовідносин наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Відповідно до ст.53 Конституції України кожен має право на освіту. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.
У відповідності до ч. 1 ст.4 Закону України «Про вищу освіту» кожен має право на вищу освіту. Громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних закладах вищої освіти на конкурсній основі, якщо певний ступінь вищої освіти громадянин здобуває вперше за рахунок коштів державного або місцевого бюджету/ кошти фізичних або юридичних осіб, а також в інших випадках, передбачених законодавством.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.
Абзацом 1 ч. 6 ст. 5 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що доктор філософії - це освітній і водночас науковий ступінь, що здобувається на третьому рівні вищої освіти на основі ступеня магістра. Ступінь доктора філософії присуджується разовою спеціалізованою вченою радою закладу вищої освіти або наукової установи за результатами успішного виконання здобувачем вищої освіти відповідної освітньо-наукової програми та публічного захисту дисертації у разовій спеціалізованій вченій раді.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про вищу освіту» третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень передбачає набуття здобувачами вищої освіти здатності розв`язувати комплексні проблеми в галузі професійної та/або дослідницько-інноваційної діяльності.
Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про вищу освіту» підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання індивідуального навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між закладом вищої освіти та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, а також порядок надання їм академічної відпустки визначаються положенням, затвердженим центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Поновлення та переведення здобувачів вищої освіти здійснюється з урахуванням вимог до вступників на відповідні освітні програми.
Відповідно до вимог ч. 1 розділу І «Положення про порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, та надання їм академічної відпустки» № 134 від 07.02.2024 визначено, що положення регулює порядок відрахування, переривання навчання, поновлення на навчання, переведення, надання академічної відпустки особам, які здобувають певний рівень вищої освіти у закладах фахової передвищої, вищої, післядипломної освіти, наукових установах (далі - заклади вищої освіти), і поширюється на такі заклади вищої освіти всіх форм власності та сфер управління, що реалізують освітні (освітньо-професійні, освітньо-наукові, освітньо-творчі) програми (далі - освітні програми) за рівнями вищої освіти.
Частиною 1 розділу ІІ «Положення про порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, та надання їм академічної відпустки» № 134 від 07.02.2024 визначено підстави для відрахування здобувачів визначені частиною першою статті 46 Закону України «Про вищу освіту» та частиною шостою статті 42 Закону України «Про освіту».
На виконання ч. 2 ст. 64 Конституції України, п. 1 ч. 3 ст. 3, абз. 5 ч. 1 ст. 4, п.п. 22, абз. 1 п.п. 23 п. 2 розділ XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу освіту», абз. 2 ч. 3 ст. 57-1 Закону України «Про освіту», ст. 17 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», абз. 6 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», п. 8 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630, 24 червня 2024 року Міністерством освіти та науки України був виданий наказ №910 «Про деякі особливості набуття та поновлення статусу здобувача вищої освіти у 2024 році» (далі - Наказ №910).
Відповідно до п. 1 ч. 1 наказу МОН України від 24.06.2024 № 910 «Про деякі особливості набуття та поновлення статусу здобувача вищої освіти у 2024 році» (в редакції чинній на час виниклих правовідносин) тимчасово до 01 січня 2025 року призупинено, зокрема, прийом заяв, проведення конкурсного відбору, укладання договорів про навчання між закладом вищої освіти та вступником, та зарахування на навчання для здобуття третього (освітньо-наукового, освітньо-творчого) рівня вищої освіти та в асистентуру-стажування на денну або дуальну форми здобуття освіти за кошти фізичних та юридичних осіб (крім вступників з числа осіб, визначених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за умови підтвердження відповідного права засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Порталу Дія) або шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та Єдиною державною електронною базою з питань освіти).
Крім того, за редакцією цього наказу № 910 із змінами, які чинні з 21.01.2025, п. 1 ч.1 передбачено, що тимчасово на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинити прийом заяв, проведення конкурсного відбору, укладання договорів про навчання між закладом вищої освіти та вступником та зарахування на навчання для здобуття третього (освітньо-наукового, освітньо-творчого) рівня вищої освіти та в асистентуру-стажування на денну або дуальну форми здобуття освіти за кошти фізичних та юридичних осіб (крім іноземців та осіб без громадянства за умови наявності державного визнання документа про освіту, на підставі якого здійснюється вступ).
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України у сфері освіти» від 08.11.2024 не встановлює жодних обмежень прав громадян щодо здобуття вищої освіти, в тому числі і здобуття третього (освітньо-наукового, освітньо-творчого) рівня вищої освіти, зокрема, у 2024 році.
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що позивач при вступі на навчання для здобуття третього рівня освіти не досяг 25-річного віку, тобто був призовником, а не військовозобов`язаним, тому не надав відповідачу документів для підтвердження наявності у нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Водночас, позивачем при вступі до навчального закладу було подане посвідчення про приписку до призовної дільниці № 7777, згідно з якою позивач взятий на облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 05.02.2016.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виснував, що станом на день виникнення спірних правовідносин, тобто станом на день прийняття заяви, проведення конкурсного відбору, укладання договорів про навчання між закладом вищої освіти та позивачем як вступником, та зарахування ОСОБА_1 на навчання для здобуття третього рівня вищої освіти, правовий механізм підтвердження відповідного права засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Порталу Дія) або шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та Єдиною державною електронною базою з питань освіти, не функціонував, а відповідно будь-хто із осіб, які бажали у 2024 році бути зарахованими на навчання для здобуття третього рівня вищої освіти, не могли виконати положення абзацу 1 пункту 1 Наказу № 910.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що подавши відповідачу заяву про допуск до участі в конкурсному відборі на навчання разом із необхідними документами, пройшовши успішно конкурсний відбір, уклавши із відповідачем договір про навчання між закладом вищої освіти та позивачем, як вступником, був визнаний відповідачем таким, що повністю відповідає Правилам прийому до Черкаського державного технологічного університету у 2024 році, наслідком чого стало зарахування позивача з 03.10.2024 студентом 1 курсу денної форми навчання за освітньо-науковим ступенем доктора філософії за кошти фізичних та/або юридичних осіб, що підтверджується витягом з наказу ЧДТУ №526-с від 03.10.2024. 
Доводи апеляційної скарги про те, що в діях позивача вбачаються ознаки умислу або необережності спрямованої на уникнення виконання вимоги підтвердження права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, встановленої Наказом №910 «Про деякі особливості набуття та поновлення статусу здобувача вищої освіти у 2024 році» колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки під час розгляду справи такі доводи не знайшли свого підтвердження. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Скаржником не надано суду переконливих доказів про те, що в діях ОСОБА_1 вбачається умисна протиправна поведінка, яка полягає у свідомому невиконанні вимог для зарахування на навчання або свідоме подання ним недостовірних даних.
Натомість, відповідно до наказу ЧДТУ № 39-с від 03 лютого 2025 року в частині відрахування позивача, підставою стали не дії чи бездіяльність позивача (подання недостовірних відомостей вступника), а саме дії працівників відповідача щодо зарахування ОСОБА_1 на навчання, а потім всупереч своїй попередній поведінці дії по його відрахуванню. Така дія відповідача порушує принцип правової визначеності, що є підставою для застосування судом доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), що базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), яку суд першої інстанції обгрунтовано застосував.
Доводи скаржника про безпідставність застосування судом до відповідача доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), з огляду на те, що саме позивач не надав необхідних документів, тобто свідомо не виконав вимог до зарахування в навчальний заклад, колегія суддів оцінює критично, оскільки такі твердження скаржника спростовуються доказами дослідженими судом та встановленими на підставі них фактичними обставинами справи, які беззаперечно свідчать про недобросовісність поведінки відповідача. 
Необгрунтованими є посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновки про незаконність Наказу №910, який не оскаржувався позивачем, а законність видачі МОН України такого наказу не була предметом спору і помилково визнано неможливим виконання позивачем його вимог. Колегія суддів з цього приводу зазначає, що судом першої інстанції надано правову оцінку даному нормативно-правовому акту виключно у контексті обставин даної справи з приводу його застосування до спірних правовідносин.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки внаслідок прийняття незаконного оскаржуваного наказу про його відрахування з навчального закладу було порушено право позивача на освіту.
Також обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що застосування відповідачем до спірних правовідносин положень Наказу № 910 «Про деякі особливості набуття та поновлення статусу здобувача вищої освіти у 2024 році» суперечить положенням ст.ст. 1, 3, 6, 8, 19, 53, 64 Конституції України та рішенню Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року, яке є обов`язковим до виконання згідно положень ст. 152-1 Конституції України. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду, що визнання протиправним та скасування наказу ЧДТУ від 03 лютого 2025 року № 39-с в частині відрахування ОСОБА_1 зі складу здобувачів вищої освіти першого року навчання та поновлення його на навчанні в ЧДТУ є ефективним способом захисту порушеного права позивача, оскільки забезпечує реальне поновлення його порушених прав.
Таким чином, встановлені судом обставини та докази, що їх підтверджують, дають підстави суду для висновку про протиправність наказу Черкаського державного технологічного університету від 03.02.2025 №39-с у частині відрахування ОСОБА_1 зі складу здобувачів вищої освіти денної форми навчання, що навчаються за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб, а відповідно і про скасування оскаржуваного наказу у відповідній частині.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи, з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду підлягає залишенню без змін.
У зв`язку з тим, що рішення суду залишається без змін, апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Черкаського державного технологічного університету – адвоката Гарбазей Дмитра Олександровича – залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2025 року у даній справі – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 29 квітня 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко 

О.В. Карпенко

Т.Л. Фетісова