ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року Справа № 915/754/21(915/1537/25) 

м. Миколаїв 
Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справу
за позовом: Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради (55000, Миколаївська область, м.Південноукраїнськ, вул. Європейська, буд. 8; код ЄДРПОУ 31948866)
до відповідача 1: ОСОБА_1 (1957 р.н., адреса: АДРЕСА_1 )
до відповідача 2: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 )
до відповідача 3:  ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 )
до відповідача 4:  ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 )
до відповідача 5:  ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 )
про стягнення заборгованості,
установив:
Комунальне підприємство “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою від 22.10.2025 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості по оплаті за надані комунальні послуги з водопостачання, водовідведення та постачання теплової енергії за період з 01 грудня 2020 року по 30 вересня 2025 року включно у сумі 70517,29 грн, з яких: 56321,24 грн – заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення; 6781,71 грн – заборгованість за послуги теплопостачання; 5659,07 грн – інфляційні нарахування; 1755,27 грн – три процента річних.
Позивач також просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Позовні вимоги обгрунтовано посиланням на те, що КП “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради (далі – КП “ТВКГ” ПМР) є підприємством комунальної форми власності, основним видом його діяльності згідно Статуту є задоволення потреб населення, підприємств, установ організацій в наданні послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення територіальної громади м.Південноукраїнська. На квартиру АДРЕСА_3 відкрито особові рахунки без укладання письмового договору з власниками приміщення. За вищезазначеними особовими рахунками з грудня 2020 року, через систематичну несплату спожитих комунальних послуг, рахується заборгованість. Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 28.05.2025 квартира АДРЕСА_3 (після перейменування Південноукраїнськ) належить на праві приватної власності п`ятьом особам в рівних долях: 1/5 ОСОБА_5 , 1/5 ОСОБА_4 , 1/5 ОСОБА_2 , 1/5 ОСОБА_6 (змінила прізвище і на ОСОБА_7 та 1/5 ОСОБА_1 . Відсутність договору на постачання комунальних послуг не позбавляє споживачів зобов`язання сплачувати за спожиті послуги, оскільки такі зобов`язання у них виникають на підставі статей 11, 509, 526 ЦК України, Закону України “Про житлово-комунальні послуги” та внаслідок фактичного споживання цих послуг, і є обов`язковими для виконання.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.10.2025 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1537/25 та на підставі ст. 7 КУзПБ визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.
Відповідно до приписів ст. 176 ГПК України судом вжито заходи до перевірки адреси зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) фізичної особи відповідача.
Згідно відповіді №1924007 від 23.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру особу за параметрами: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не знайдено.
Згідно відповіді №1924029 від 23.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру особу за параметрами: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не знайдено.
Згідно відповіді №1924063 від 23.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру особу за параметрами: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не знайдено.
Згідно відповіді №1924087 від 23.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру особу за параметрами: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не знайдено.
На запит суду Центром надання адміністративних послуг міста Південноукраїнська надано відповіді:
- за вих. №2237 від 28.10.2025 (вх. №15387/25 від 03.11.2025) про те, що ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 05.02.2019 по теперішній час;
- за вих. №2238 від 28.10.2025 (вх. №15391/25 від 03.11.2025) про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 30.01.1996 по теперішній час;
- за вих. №2239 від 28.10.2025 (вх. №15390/25 від 03.11.2025) про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 30.01.1996 по теперішній час;
- за вих. №2242 від 28.10.2025 (вх. №15388/25 від 03.11.2025) про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 не зареєстрований;
- за вих. №2240 від 28.10.2025 (вх. №15389/25 від 03.11.2025) про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 02.08.2014 по теперішній час.
Ухвалою від 10.11.2025 суд постановив: прийняти позовну заяву до розгляду в межах справи №915/754/21 про банкрутство Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” (ідентифікаційний код 31948866), відкрити провадження у справі та присвоїти їй номер 915/754/21(915/1537/25); здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. Судом також встановлено сторонам процесуальні строки для подання суду заяв по суті спору. 
На підставі ч. 10 ст. 176 ГПК України судом повідомлено відповідача – ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про відкриття провадження у справі №915/754/21(915/1537/25) за позовом Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості по оплаті за надані комунальні послуги з водопостачання, водовідведення та постачання теплової енергії за період з 01 грудня 2020 року по 30 вересня 2025 року включно у сумі 70517,29 грн, з яких: 56321,24 грн – заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення; 6781,71 грн – заборгованість за послуги теплопостачання; 5659,07 грн – інфляційні нарахування; 1755,27 грн – три процента річних шляхом розміщення на офіційному вебпорталі судової влади України відповідного оголошення в порядку, передбаченому ч. 4, 5 ст. 122 ГПК України.
Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2025 №78 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ, які перебувають у провадженні судді Ржепецького В.О. Підставою призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ є відрахування зі штату Господарського суду Миколаївської області головуючого у справі судді Ржепецького В.О.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.12.2025 головуючим у справі №915/754/21 про банкрутство Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради (ідентифікаційний код 31948866) визначено суддю Адаховську В.С.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.12.2025 справу №915/754/21(915/1537/25) за позовом Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості передано судді Адаховській В.С.
Ухвалою суду від 07.01.2026 справу №915/754/21(915/1537/25) прийнято до свого провадження для розгляду в межах справи №915/754/21 про банкрутство Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради (ідентифікаційний код 31948866) суддею Адаховською В.С. Судом постановлено розгляд справи почати спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами, встановлено сторонам процесуальні строки для подання суду заяв по суті спору.
Відповідно до приписів ч. 5-6 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
20.05.2026 відповідачами подано до господарського суду відзив на позовну заяву.
Відповідачі просять суд: прийняти відзив до розгляду; застосувати строк позовної давності до позовних вимог та відмовити у задоволені позову в частині стягнення боргу за 5 років; зменшити суму боргу та інфляційних нарахувань до дійсної.
До зазначеного відзиву відповідачами додано заяву про застосування позовної давності.
Посилаючись на приписи ст. 257, 267 ЦК України, відповідачі зазначають, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом 20.10.2025, то трирічний строк позовної давності охоплює період лише з 20.10.2023 по день подання позову. Хоча Законом України №4434-ХІ від 14.05.2025 було відновлено перебіг строків, до боргів, що виникли до 2022 року, понад три роки, належить застосувати позовну давність, якщо не було переривання (визнання боргу, оплати частково).
Стосовно клопотання відповідачів про прийняття до розгляду відзиву від 15.05.2026 на позовну заяву, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Згідно ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Відповідно до ст. 115 ГПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до ст. 116 ГПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Відповідно до ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
З огляду на системний аналіз норм ГПК України, під процесуальними строками розуміють проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.
Згідно із ч. 8 ст. 165 ГПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
Як зазначалося вище, ухвалою від 07.01.2026 справу №915/754/21(915/1537/25) прийнято до свого провадження для розгляду в межах справи №915/754/21 про банкрутство Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради (ідентифікаційний код 31948866) суддею Адаховською В.С. Судом постановлено розгляд справи почати спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами, встановлено сторонам процесуальні строки для подання суду заяв по суті спору.
Ухвалу від 07.01.2026 судом направлено відповідачам: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 за адресами їх реєстрації та повернуто суду без вручення 26.01.2026 з довідками Укрпошти від 19.01.2026 “адресат відсутній”.
Враховуючи зазначені вище норми ГПК України, останнім днем строку для подання до господарського суду відзиву відповідачами: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , з урахуванням вихідних, є 03.02.2026 включно.
З метою належного повідомлення відповідача ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про розгляд справи №915/754/21(915/1537/25), ухвалою від 28.04.2026 суд постановив: здійснювати розгляд справи №915/754/21(915/1537/25) поза межами встановленого ст. 248 ГПК України строку, у розумний строк, на підставі ч. 10 ст. 176 ГПК України повідомити відповідача – ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про розгляд справи №915/754/21(915/1537/25) за позовом Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості по оплаті за надані комунальні послуги з водопостачання, водовідведення та постачання теплової енергії за період з 01 грудня 2020 року по 30 вересня 2025 року включно у сумі 70517,29 грн, з яких: 56321,24 грн - заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення; 6781,71 грн - заборгованість за послуги теплопостачання; 5659,07 грн - інфляційні нарахування; 1755,27 грн - три процента річних, шляхом розміщення на офіційному вебпорталі судової влади України відповідного оголошення в порядку, передбаченому ч. 4, 5 ст.122 ГПК України. 
Відповідне повідомлення розміщено на сайті Господарського суду Миколаївської області 28.04.2026 о 12:21 за посиланням https://court.gov.ua/unknown/sud5016.
Як витікає зі змісту ч. 4 ст. 122 ГПК України з опублікуванням оголошення відповідач вважається повідомленим про розгляд справи.
Отже, останнім днем строку для подання до господарського суду відзиву на позовну заяву ОСОБА_4 є 13.05.2026.
Відзив відповідачами, в тому числі і ОСОБА_4 , направлено до суду засобами поштового зв`язку та згідно трекінгу Укрпошти прийнято у відділенні 16.05.2026.
Таким чином, відповідачами пропущено встановлений судом процесуальний строк для подання відзиву на позову заяву, клопотання про його поновлення суду не подано.
Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.
Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на таку особу - учасника процесу.
Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною адресою і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.
Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.
За таких обставин можна дійти висновку, що повернення ухвали суду від 07.01.2026 у справі №915/754/21(915/1537/25) відбулось через недотримання відповідачами вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням, що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю адресою реєстрації, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомити суду про зміну свого місцезнаходження.
Відповідно до п. 1, 2, 4, 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі “Пономарьов проти України”.
На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ “Богонос проти Росії” від 05.02.2004).
У зв`язку із вищезазначеним, відзив відповідачів від 15.05.2026 залишається без розгляду.
За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.
Згідно з приписами ст.17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Враховуючи, що відповідачі жодних заяв або клопотань, в тому числі щодо неможливості захисту своїх прав та законних інтересів в умовах воєнного стану, на розгляд суду не подали, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає обгрунтованим постановлення рішення в цій справі у розумний строк.
Розгляд справи здійснено поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.
Комунальне підприємство “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради (далі – КП “ТВКГ” ПМР) є підприємством комунальної форми власності, основним видом діяльності якого згідно Статуту є задоволення потреб населення, підприємств, установ, організацій в наданні послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення територіальної громади м. Південноукраїнська.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 28.05.2025 квартира № 72 в будинку № 32 по вулиці Дружби народів (після перейменування Європейська) в місті Южноукраїнську (після перейменування Південноукраїнськ) належить на праві приватної власності: Чернієнко Катерині Демидівні, дата внесення запису: 21.06.2005, частка власності: 1/5; Коцюк Олегу Сергійовичу, дата внесення запису: 21.06.2005, частка власності: 1/5; Коцюк Світлані Олександрівні, дата внесення запису: 21.06.2005, частка власності: 1/5; Чернієнко (Гамхігашвілі) Наталі Олександрівні, дата внесення запису: 21.06.2005, частка власності: 1/5 та Хараім Зінаїді Іванівні, дата внесення запису: 21.06.2005, частка власності: 1/5.
Як зазначає позивач, відповідачі не здійснюють оплату комунальних послуг з грудня 2020 року та станом на 01.10.2025 утворилась заборгованість по оплаті за спожиті комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 56321,24 грн та за послуги з постачання теплової енергії – 6781,71 грн. 
Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за комунальні послуги, а також інфляційних втрат та 3% річних.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно ст. 1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” №2189-VIII від 09.11.2017, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).
Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19), споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, у редакції чинній на час виникнення правовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).
Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги, регрес) (постанова Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №521/3743/17-ц)
Відповідно до п. 35 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022), розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.
Відповідно до п. 14 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 р. № 85), фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг.
Згідно п. 37 зазначених вище Правил, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць.
Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , 1957 р.н., є власниками 1/5 частки квартири № 72 будинку № 32 по вул.Європейській в місті Південноукраїнську та є споживачами наданих КП “ТВКГ” ПМР житлово-комунальних послуг за даною адресою, заборгованість по оплаті комунальних послуг за період з 01 грудня 2020 року по 30 вересня 2025 року становить: з водопостачання та водовідведення – 56321,24 грн, з постачання теплової енергії – 6781,71 грн. 
Нарахування заборгованості здійснено позивачем за встановленими тарифами, які діяли в період виникнення заборгованості, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями рішень виконкому Южноукраїнської міської ради та виконкому Південноукраїнської міської ради, а також актом зняття показів лічильників від 21.11.2023.
А саме, холодна вода та водовідведення:
В період з 02 травня 2018 року по 03 листопада 2021 року включно, діяв тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №92 від 17.04.2018 на послуги водопостачання – 15,20 грн. за 1 м3; послуги водовідведення – 17,62 грн за 1 м3;
В період з 04 листопада 2021 року по теперішній час діє тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №350 від 02.11.2021 на послуги водопостачання – 26,68 грн. за 1 м3; послуги водовідведення – 32,29 грн за 1 м3.
В період з 10 вересня 2025 року по теперішній час діє тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради №346 від 10.09.2025 на послуги водопостачання – 43,08 грн. за 1 м3; послуги водовідведення – 57,60 грн за 1 м3. 
Згідно із вимогами пп.4 п.4 р.1 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої 22.11.2018 наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 “Про затвердження методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг” (далі - Методика 315), Закону України “Про метрологію та метрологічну діяльність” №1314-VII від 05.06.2014, показники приладів обліку з водопостачання, які не пройшли повірку або є непрацездатними і не замінені споживачами на нові протягом визначеного терміну 30 діб, не приймаються для розподілу спожитих послуг. 
Міжповірочні інтервали затверджені наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747. Для лічильників на воду міжповірочний термін становить 4 роки.
Відповідно до п.2 ст.9 Р.ІІІ Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання” №2119-8 від 22.06.2017, обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування. Загальний обсяг споживання гарячої або питної води у такій будівлі визначається як сума обсягу, визначеного за допомогою вузлів розподільного обліку та розрахункового обсягу, визначеного за нормою споживання для споживачів, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Абонентам, які не виконають повірку у вказаний в документах на лічильники термін, нарахування оплати за користування послугами з постачання гарячої чи питної води та водовідведення проводиться за нормами споживання, встановленими рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 187 від 26.08.1998, а саме: 450л на добу на одну особу, з них: 180 гарячої води та 270 холодної води. 
Остання повірка лічильників води в квартирі № 72 будинку № 32 по вул.Європейській в місті Південноукраїнську проведена в 2003 році. Тобто термін повірки сплив у 2007 році. 
Про необхідність проведення повірки, абонентам відправлялися листівки, оголошення розміщувалися на дверях під`їздів, також оголошення на офіційному сайті Південноукраїнської міської ради та КП ТВКГ ПМР, а також примітки в кожній квитанції КП ТВКГ ПМР на оплату комунальних послуг. 
Таким чином, починаючи з 10 грудня 2024 року, абонентський рахунок переведено на норми споживання, встановлені органом місцевого самоврядування з розрахунку на 5 осіб, які проживають в оселі. 
Інформацію щодо нарахування за кожну окремо послугу помісячно відображено в звіті по нарахуванню за послуги з водопостачання та водовідведення, який позивачем додано до позовної заяви.
Постачання гарячої води та теплової енергії:
Нарахування плати за централізоване опалення проводиться, відповідно до Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання” № 2119 від 22.06.2017р., Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 р. №315, а саме: в основі нарахувань лежить обсяг фактично спожитої теплової енергії, який визначається за показниками загальнобудинкового лічильника тепла і розподіляється між споживачами пропорційно до опалювальної площі осель.
Тобто нарахування оплати за централізоване опалення відбувається за показниками загальнобудинкового лічильника за встановленими тарифами пропорційно до опалювальної площі квартири. 
Опалювальна площа квартири відповідачів – 50,2 м2. 
В період з 02 травня 2018 року по березень 2022 року включно, діяв тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 93 від 17.04.2018 р: на послуги постачання гарячої води за умови циркуляції системи гарячого водопостачання – 34,56 грн за 1 м3; за умови проектної відсутності циркуляції системи гарячого водопостачання – 26,99 грн. за 1 м3; на теплову енергію, її транспортування та постачання 242,34 грн за 1Гкал.; 
В період з 01 квітня 2022 року по теперішній час діє тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №36 від 09.02.2022 на послуги постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників (циркуляції) до системи гарячого водопостачання – 59,64 грн. за 1 м3, за умови проектної відсутності рушникосушильників, циркуляції системи гарячого водопостачання – 46,75 грн. за 1 куб.м; тариф на послуги з постачання теплової енергії 412,78 грн за 1Гкал. 
Дію тарифу продовжено рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №263 від 28.09.2022.
Рішенням Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради від 10.09.2025 № 345 встановлено новий тариф на послуги постачання гарячої води для всіх груп споживачів, однак він вступає в дію для населення після зняття заборони на підвищення тарифів на послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, встановленої Законом України “Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування”. 
Таким чином, тариф для населення залишається незмінним на рівні встановленого рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №36 від 09.02.2022 до зняття заборони на підвищення тарифів. 
Інформація щодо нарахування за послугу з постачання гарячої води та теплової енергії помісячно відображена позивачем у звітах по нарахуванню за послуги постачання гарячої води та теплової енергії, які додано до позовної заяви.
Як доказ надання послуги з постачання теплової енергії, до позовної заяви позивачем також додано копії рішень виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради, копії розпоряджень міського голови про початок та кінець опалювального сезону за період заборгованості. 
На виконання вимог Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690 “Про затвердження правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення” та постанови Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 “Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії”, Постанови Кабінету Міністрів України №1182 від 11.12.2019 “Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води”, 05 березня 2022 року для всіх абонентів КП “ТВКГ”, введено в дію плату за абонентське обслуговування на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 18,28 грн за кожну послугу, а з 01 квітня 2022 року введено в дію плату за абонентське обслуговування на послуги з гарячого водопостачання та постачання теплової енергії в розмірі 18,28 грн за кожну послугу.
Наказом КП ТВКГ №239 від 30.12.2024 встановлено з 01 січня 2025 року тариф на плату за абонентське обслуговування при наданні послуг абонентам в багатоквартирних будинках (з обслуговуванням вузлів комерційного обліку) в розмірі 20,27 грн з ПДВ.
Інформація щодо нарахування за послугу з абонентського обслуговування помісячно відображена в звіті по нарахуванню за послуги з абонентського обслуговування (АО), який позивачем додано до позовної заяви.
Відповідачами позовні вимоги не заперечено та не спростовано, доказів погашення заборгованості по оплаті комунальних послуг суду не надано.
Відповідачі не надали належних і допустимих доказів того, що у будинку відсутнє централізоване опалення чи водопостачання, здійснення повірки лічильників води.
Відповідно до ст. 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування “вірогідності доказів”, на відміну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі “Дж. К. та Інші проти Швеції” (“J.K. AND OTHERS v. SWEDEN”) ЄСПЛ наголошує, що “у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування “поза розумним сумнівом” (“beyond reasonable doubt”). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням “балансу вірогідностей”. Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри”.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК).
Оцінюючи докази, подані позивачем на підтвердження факту надання відповідачеві комунальних послуг, суд вважає доведеними обставини, на які посилається позивач.
Враховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів солідарно заборгованості по оплаті за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 56321,24 грн та за послуги з постачання теплової енергії в сумі 6781,71 грн обґрунтованими, такими, що підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних витрат в сумі 5659,07 грн та 3% річних в сумі 1755,27 грн, суд зазначає таке.
За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування – це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. 
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
В період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов`язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.
Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).
Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.
На підставі ст. 625 ЦК України позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідачів 3% річних та інфляційні нарахування.
Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування інфляційний втрат та 3% річних за допомогою комп`ютерної програми ipLex судом встановлено, що за визначений позивачем період інфляційні втрати становлять 5659,07 грн та 3% річних в сумі 1755,27 грн. 
Відповідачами контррозрахунку суду не надано.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів інфляційних нарахувань в сумі 5659,07 грн та 3% річних в сумі 1755,27 грн. 

Щодо заяви відповідачів про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.
До спірних правовідносин застосовується загальний строк позовної давності, а саме три роки (ст.257 ЦК України).
Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч.1 ст.260 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” № 540-IX від 30.03.2020 розділ Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2” №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України “Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” (зі змінами та доповненнями) №1236 від 09.12.2020, в Україні встановлено карантин з 12.03.2020.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України “Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” №651 від 27.06.2023, на всій території України скасовано карантин з 24 год. 00 хв. 30.06.2023, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Отже, карантин на території України діяв у період з 12.03.2020 по 30.06.2023.
Разом з цим, згідно із Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України доповнила розділ “Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України пунктом 19, згідно із яким, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
04.09.2025 набрав чинності Закон України “Про внесення зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України щодо поновлення строків позовної давності” від 14.05.2025 №4434-ІХ, яким виключено п.19 з розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України.
Враховуючи зазначене, строки позовної давності станом на період дії карантину були подовжені до 30.06.2023 та на період воєнного стану були зупинені до 04.09.2025.
Перебіг строку на звернення до суду для стягнення простроченої заборгованості мав початись, враховуючи період заборгованості, з 21.01.2021, проте враховуючи подовження строків позовної давності на період карантину, починаючи з 12.03.2020 та їх зупинення до 04.09.2025, перебіг строку позовної давності почався з 04.09.2025, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що в умовах подання позову 22.10.2025, позивачем дотримано строк позовної давності, визначений статтею 257 Цивільного кодексу України.

Щодо вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів витрат по сплаті судового збору, суд зазначає наступне.
Судові витрати – це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати – це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (див. пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).
Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (стаття 126 ГПК України).
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, регламентується виключно Законом, а саме - ГПК України.
З аналізу вказаних норм ГПК України вбачається, що солідарне стягнення судових витрат чинним ГПК України не передбачено.
Солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм ЦК України, який визначає це поняття через “солідарну вимогу” та “солідарний обов`язок” (статті 541-544 Цивільного кодексу України).
Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред`явити боржникові вимогу в повному обсязі, а в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.
Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві це – відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.
При цьому, як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.
Судове рішення не може бути підставою виникнення солідарності, оскільки, судовим рішенням підтверджуються права осіб, а не створюються заново. Судове рішення не може створювати й солідарну відповідальність там, де вона не випливає з самого правовідношення, яке зумовило виникнення спору.
Отже, якщо позов задоволено, то судові витрати, за наявності у справі двох і більше відповідачів, розподіляються між відповідачами у визначених частках. Солідарне стягнення суми судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, законом не передбачено. Такий же висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №903/135/23 (903/148/23), від 20.02.2024 у справі №922/2200/23, від 16.01.2024 у справі №903/87/23, від 21.12.2021 у справі №910/15496/20, від 14.09.2021 у справі №914/159/13, від 05.03.2024 у справі №903/135/23(903/134/23).
Таким чином, у суду відсутні правові підстави для розподілу витрат по сплаті судового збору шляхом солідарного стягнення з відповідачів у випадку задоволення позову. Такий розподіл здійснюється відповідно до вимог Закону, зокрема статей 126, 129 ГПК України.
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, з відповідачів належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн в рівних частках з кожного.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
2. Стягнути солідарно з Хараїм Зінаїди Іванівни (  ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради (55000, Миколаївська область, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська, буд. 8; код ЄДРПОУ 31948866) заборгованість по оплаті комунальних послуг за період з 01 грудня 2020 року по 30 вересня 2025 року включно по оплаті комунальних послуг в загальній сумі 70517,29 грн, з яких: з водопостачання та водовідведення – 56321,24 грн, з постачання теплової енергії – 6781,71 грн, інфляційні нарахування – 5659,07 грн, 3% річних – 1755,27 грн.
3. Стягнути з Хараїм Зінаїди Іванівни (  ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради (55000, Миколаївська область, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська, буд. 8; код ЄДРПОУ 31948866) витрати по сплаті судового збору в сумі 484,48 грн.
4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради (55000, Миколаївська область, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська, буд. 8; код ЄДРПОУ 31948866) витрати по сплаті судового збору в сумі 484,48 грн.
5. Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради (55000, Миколаївська область, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська, буд. 8; код ЄДРПОУ 31948866) витрати по сплаті судового збору в сумі 484,48 грн.
6. Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради (55000, Миколаївська область, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська, буд. 8; код ЄДРПОУ 31948866) витрати по сплаті судового збору в сумі 484,48 грн.
7. Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради (55000, Миколаївська область, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська, буд. 8; код ЄДРПОУ 31948866) витрати по сплаті судового збору в сумі 484,48 грн.
8. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.С. Адаховська