ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/3823/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
судді Стецика Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Курбай Людмила Миколаївна, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі також – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області №907620151251 від 18.02.2026, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до пункту 10 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ; 
зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на пенсію у зв`язку з втратою годувальника після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мав право на пенсію державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ з 10.02.2026;
зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області здійснити нарахування та виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника, відповідно до довідок про заробітну плату, поданих разом із заявою про призначення пенсії від 10.02.2026;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту звернення із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, з урахуванням раніше виплачених сум пенсійних виплат.
В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі та спільно проживала з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . На момент смерті ОСОБА_2 , відповідно до наказу №52-о від 16.01.2025 було припинено державну службу у зв`язку з виходом на пенсію, п.7, ч.1 ст.23 ЗУ від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу» з розірванням контракту про проходження державної служби. ОСОБА_2 звільнився з державної служби з метою виходу на пенсію та реалізації свого права на призначення пенсії як державного службовця, проте не встиг реалізувати вказане право до своєї смерті, оскільки тривало хворів, а тому не мав можливості безпосередньо звернутись до пенсійного фонду з відповідною заявою.
ОСОБА_2 працював з 02.10.1995 по 24.01.2025 у Луцькій, Ягодинській та Волинській митницях, а тому мав право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ. Позивачка перебувала на утриманні чоловіка, як непрацездатна особа – пенсіонер.
За результатами розгляду заяви позивачки органом Пенсійного фонду України прийнято рішення №907620151251 від 18.02.2026, у якому зазначено, що підстави для переведення ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889 відсутні.
Вважаючи рішення органу про відмову у переведенні на інший вид пенсії - на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» необrрунтованим, формальним, незаконним та таким, що порушує гарантовані Конституцією України соціальні права на пенсійне забезпечення, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Надалі, ухвалою суду від 10.06.2026 до участі у справі як другого відповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі також – ГУ ПФУ в Хмельницькій області, відповідач-2).
Відповідачі правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися, доказів у спростування позовних вимог не надали, про причини неподання відзиву суд не повідомили.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, закріплених у статті 129 Конституції України та статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд вважає, що ним створені належні умови учасникам судового процесу для реалізації прав, передбачених КАС України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.
Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи позову, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по віку, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.12).
28.07.1984 між ОСОБА_2 та позивачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.13).
Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 12.02.2025 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14).
10.02.2026 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України №3723-ХІІ від 16.12.1993 «Про державну службу» (а.с.64).
За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Хмельницькій області, рішенням якого №907620151251 від 18.02.2026 ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії (а.с.67).
Не погодившись з даним рішення відповідача-2, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Згідно ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, регулює Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно зі статтею 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону №1058-IV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).
Отже, оскільки за змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважається дружина, яка досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, то позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Приписами ч. 1 ст. 37 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Згідно з ч. 1 ст. 38 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Як встановлено судом, 10.02.2026 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України №3723-ХІІ від 16.12.1993 «Про державну службу».
За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Хмельницькій області, рішенням якого №907620151251 від 18.02.2026 ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії.
Отже, спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Пунктом 10 статті 37 Закону № 3723-XII передбачено що в разі смерті особи в період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 70 % суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на 2-х і більше членів сім`ї 90 % відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.
Закон №3723-XII втратив чинність на підставі Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» за винятком статті 37 Закону № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону №889 -VIII.
Згідно із пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону №889-VIII державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Пункт 13 розділу 11 Закону №889-VIII передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закону №3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 37 Закону №3723-XII у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.
На момент звернення із заявою до пенсійного органу ОСОБА_1 , як член сім`ї померлого годувальника, відповідала вимогам статті 37 Закону №3723-XII.
Суд вважає, що норми статті 37 Закону №3723-XII розповсюджуються не тільки на осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII, а й на позивача, з огляду на наступне.
Однією зі складових права на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Європейської Конвенції з прав людини) є принцип правової визначеності, за яким права особи мають бути чітко та повною мірою визначені законом, положення якого є зрозумілими та доступними до розуміння будь-якою особою.
Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону №889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.
За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №236/3193/16-а та від 31.05.2021 у справі №569/10026/16-а, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню при розгляді цієї справи.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника є протиправним.
Отже, суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №907620151251 від 18.02.2026.
При вирішенні спору в частині позовних вимог, заявлених до ГУ ПФУ у Волинській області, суд враховує наступне.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1)подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:
сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);
виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
У межах спірних правовідносин заява позивачки від 10.02.2026 про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Хмельницькій області та за результатами її розгляду прийнято спірне рішення, яке визнано судом протиправним.
Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.
ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.02.2026, не приймало рішення про відмову у перерахунку пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо переведення позивачки на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. 
Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення). 
Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.
Також суд враховує, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не здійснюється призначення пенсії, а перевіряється виключно законність рішення органу пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення, дії чи бездіяльність, а як наслідок - зобов`язати вчинити певні дії.
Слід звернути увагу, що функції органів Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії відносяться до виключної компетенції відповідача.
Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду.
Однак, на переконання суду, наявні підстави для зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області (як органу, який за принципом екстериторіальності розглянув заяву ОСОБА_1 та прийняв оскаржуване рішення) повторно розглянути її заяву від 10.02.2026 про переведення на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, з урахуванням висновків суду, що викладені у даному рішенні.
Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення частково.
Щодо розподілу судових витрат, між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 1331,20 грн, що підтверджується квитанцією від 27.03.2026 (а.с.6).
Відтак за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Хмельницькій області на користь позивача необхідно стягнути 1331,20 грн. судового збору.
Суд звертає увагу, що сума судового збору підлягає стягненню з ГУ ПФУ в Хмельницькій області в повному обсязі в сумі 1331,20 грн, оскільки часткове задоволення позову стосується способу захисту порушеного права, обраного судом.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №907620151251 від 18.02.2026 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до пункту 10 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.02.2026 про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до пункту 10 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судовий збір у сумі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одну гривню 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано судом 29 червня 2026 року. 
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинської області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6; код ЄДРПОУ 13358826).
Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29000, Хмельницький область, м. Хмельницький, вул. Чекірди Гната, 10; Код ЄДРПОУ 21318350).

Суддя Н. В. Стецик