ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/9958/25 (суддя Прасов О.О., м. Дніпро)	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року у справі №280/9958/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 11 листопада 2025 року звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з яким, просить:
1) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо втрати особової справи ОСОБА_1 ; 
2) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення відомостей про виключення з військового обліку військовозобов`язаних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та Єдиного електронного реєстру військовозобов`язаних стосовно ОСОБА_1 ; 
3) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиключення з військового обліку по досягненню граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних ОСОБА_1 ; 
4) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо повторного взяття на військовий облік ОСОБА_1 ; 
5) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити ОСОБА_1 з військового обліку у зв`язку досягненням граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних; 
6) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 поновити особову справу в якій містились відомості про виключення з військового обліку ОСОБА_1 ; 
7) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести відомості про виключення з військового обліку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Оберіг), застосунку «Резерв+».
Позов обґрунтовано там, що позивача 12 листопада 2012 року було виключено з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування у запасі, проте у травні 2025 року він дізнався про поставлення його на військовий облік. Вважає зазначені дії відповідача протиправними. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що: «Судом вивчено й інші норми права, які стосуються виниклого публічно-правового спору. Враховуючи наведені та інші норми права, обставини справи, суд вважає, що позивач має перебувати на військовому обліку як військовозобов`язаний.
Судом прийнято до уваги, що відповідно до інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери фактичною адресою проживання ОСОБА_1 з 27.12.2022 є: АДРЕСА_1 . 
Також, судом прийнято до уваги, що позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З матеріалів справи у межах позовних вимог не вбачається порушення прав та інтересів позивача з боку відповідача».
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення» оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин що виникли у 2012 році діючу редакцію ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»; погодився з відповідачем щодо того, що статус виключення з військового обліку нібити може бути «скасований»; ненадав оцінці втраті особової справи; не зобов`язав відповідача довести правомірність повторного взяття на облік; відзив відповідача не стосується підстав, за якою апелянта було виключено з військового обліку. 
Посилається на неможливість втручання, яке позбавляє особу вже набутих прав; порушення принципу правової визначеності. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що у військовому квитку позивача НОМЕР_1 зазначено, зокрема: «… 12.11.2012 Виключений з військового обліку ст.37 п.6.4 ЗУПВОіВС …».
У Військово-обліковому документі «Резерв+» міститься наступна інформація щодо позивача, зокрема: «Сформовано:» - « 11.11.2025, 07:18»; «На обліку»; «УСС ОСОБА_2 »; «Категорія обліку» - «Військовозобов`язаний»; «Підстава зняття/виключення:» - «-»; «ТЦК та СП» - « ІНФОРМАЦІЯ_4 »; «Звання» - «Солдат Експлуатація та ремонт автомобільної техніки та її аналогів, Дизеліст»; «Номер в реєстрі Оберіг» - « 110320231429272700080»; «ВОС» - « 738079»; «Тип відстрочки» - «-»; «Постанова ВЛК» - «Придатний»; «Дата ВЛК» - « 05.05.2025»; «Адреса проживання» - «Україна, Львівська область, м Львів, ВУЛ. РОМАНЧУКА Ю., б. 3, кв. 4»; «Телефон» - « НОМЕР_2 »; «Email» - «u.vitaliy@yahoo.com»; «Дані уточнено вчасно»; «Дата уточнення даних» - « 13.07.2024».
У листі ІНФОРМАЦІЯ_5 від 31.10.2025 за №10469 на адресу представника позивача зазначено: «… За дорученням ІНФОРМАЦІЯ_6 надаємо наступну інформацію: Відповідно до наявних у нас даних, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 5 травня 2025 року перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Щодо обставин, викладених у зверненні, повідомляємо, що зазначена особа раніше перебувала на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 . Відомості про виключення громадянина ОСОБА_1 , з військового обліку відсутні. Наказ про виключення з військового обліку не видавався та особова справа військовозобов`язаного відсутня. Роздруківка або будь-які відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не можуть бути надані в межах адвокатського запиту, оскільки зазначена інформація належить до категорії з обмеженим доступом та містить персональні дані. Також надання інформації з Єдиного реєстру щодо виключення з військового обліку є неможливим, оскільки наразі громадянин перебуває на обліку в іншому територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. …».
Відповідно до інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери фактичною адресою проживання ОСОБА_1 з 27.12.2022 є: АДРЕСА_1 .
Правомірність дій та бездіяльності відповідача пов`язані з втратою "особової справи" позивача, невнесення відомостей про виключення позивача з військового обліку, невиключення з військового обліку, повторного взяття на облік та зобов`язання відповідача виключити позивача з військового обліку, поновити особову справу позивача, внести відомості про виключення з військового обліку позивача є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, щодо розгляду справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні» введений воєнний стан. У подальшому воєнний стан було продовжено. 
За змістом частини першої, третьої та дев`ятої статті 1 цього Закону Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.
Згідно з ч. 1-2 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону №2232-ХІІ).
Статтею 2 Закону №2232-XII передбачено, що виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 33 Закону №2232-XI військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною першою, частиною шостою статті 37 Закону №2232-XI взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України, зокрема, на військовий облік військовозобов`язаних, які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву.
Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Згідно з пунктом 20 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.
Відповідно до положень частини другої та четвертої статті 28 Закону №2232-XI (в редакції, чинній на час внесення до військового квитка позивача запису про виключення з військового обліку) запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних.
Військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком:
1) перший розряд - до 35 років;
2) другий розряд:
рядовий склад - до 40 років;
сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років;
прапорщики і мічмани - до 50 років.
Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
Водночас положення Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” в частині, що стосується граничного віку перебування військовозобов`язаних осіб в запасі, зазнавали змін.
Так, Законом України від 27.03.2014 № 1169-VII внесено зміни до статті 28 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України від 22.07.2014 №1604-VII - до 60 років.
При цьому, положення Закону про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та військовому резерві, змін не зазнали. Тобто, з набранням чинності змін до Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, що не досягла передбаченого Законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду.
Наведені висновки узгоджуються з висновками Верховного суду викладеними у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2026 року по справі № 280/6524/24.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи зазначені положення законодавства щодо продовженням граничного віку перебування в запасі, позивача було автоматично поновлено в запасі, незалежно від його перебування на військовому обліку, оскільки позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) не досягнув 60-річного віку, а тому повинен перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних.
Суд апеляційної інстанції вважає помилковими посилання позивача на необхідність застосування до спірних відносин положень статті 58 Конституції України, згідно з якою Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, оскільки спірні відносини не стосуються відповідальності особи.
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у Рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з цього правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України: випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Тобто дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами правовідносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Унесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (стаття 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Однак, у цьому випадку йдеться не про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, а поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає національним інтересам держави.
У зв`язку із внесенням змін до Закону № 2232-XII звужено коло підстав для виключення з військового обліку.
Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
З часу набрання чинності змін до Закону № 2232-XII він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
Таким чином, оскільки за чинними нормами статті 28 Закону № 2232-XII позивач не досяг граничного віку перебування у запасі та є військовозобов`язаним, тому відповідач на законних підставах поновив його на військовому обліку військовозобов`язаних.
Законне взяття позивача на військовий облік не може вважатися звуженням змісту та обсягу його конституційних прав і свобод.
Окрім того, у спірних правовідносинах відсутні підстави стверджувати про наявність зворотної дії закону або іншого нормативно-правового акта в часі, оскільки спірні між сторонами у цій справі правовідносини виникли у 2025 році, тобто після внесення відповідних змін до Закону № 2232-XII.
Зважаючи на те, що станом на дату звернення позивача до відповідача з заявою про виключення його з військового обліку, а саме 03 листопада 2025 року діяла норма статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», яка передбачала набуття шестидесятирічного віку, в той час як позивач не досяг зазначеного віку, суд апеляційної інстанції вважає, що у відповідача не було підстав для зняття позивача з війського обліку за зазначеною нормою.
Отже вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення відомостей про виключення з військового обліку військовозобов`язаних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та Єдиного електронного реєстру військовозобов`язаних стосовно ОСОБА_1 ; визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиключення з військового обліку по досягненню граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних ОСОБА_1 ; визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо повторного взяття на військовий облік ОСОБА_1 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити ОСОБА_1 з військового обліку у зв`язку досягненням граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних, зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 внести відомості про виключення з військового обліку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Оберіг), застосунку «Резерв+» задоволенню не підлягають. 
Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо втрати особової справи ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача поновити особову справу в якій містились відомості про виключення з військового обліку ОСОБА_1 слід зазначити наступне. 
В обґрунтування зазначених вимог позивач послався на положення Постанови КМУ від 30.12.2022 року №1487 «Про затвердження порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», згідно з п. 38 якої, персональний облік призовників і військовозобов`язаних на підприємствах, в установах та організаціях ведеться згідно з типовою формою первинного обліку № П-2 “Особова картка працівника” (далі - особова картка), затвердженою спільним наказом Держкомстату та Міноборони від 25 грудня 2009 р. № 495/656, у розділі II якої зазначаються відомості про військовий облік. 
Проте, положення зазначеної постанови не містять норм права, що визначають ведення відповідачем «особової справи» позивача, яку він просить поновити та у бездіяльності щодо втрати якої його звинувачує позивач.
При цьому, як вбачається з відповіді відповідача №10469 від 31.10.2025 р, позивач «перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_9 », «особова справа військовозобов`язаного відсутня» (а.с. 27).
З цієї відповіді вбачається, що «особова справа військовозобов`язаного відсутня» саме у ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Проте, позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності обставин щодо відсутності «особової справа військовозобов`язаного» в ІНФОРМАЦІЯ_9 де він перебуває на обліку та необхідності її знаходження у відповідача.
Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_10 не є співвідповідачем у цій справі та залучення його до участі у розгляді справи під час апеляційного розгляду законодавством не передбачено.
Враховуючи зазначені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення зазначених вимог позивача. 
Водночас враховуючи доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом першої інстанції оцінці «втрати особової справи» позивача, слід зазначити наступне.
Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з пунктом 3 частиною 4 статті 246 КАС України у мотивувальній частині рішення зазначаються: мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Проте, рішення суду першої інстанції не містить оцінку вимогам та доводам позивача щодо втрати особової справи позивача, хоча у задоволені позову суд першої інстанції відмовив повністю.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки не є обґрунтованим. 
З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови, якою у задоволені позову слід відмовити повністю. 
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, пунктом 4 статті 317, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року у справі №280/9958/25 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 02 липня 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.А. Шальєва