Справа № 755/24384/25 Провадження № 2/0274/2629/26  
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.2026 м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т. Б. за участю секретаря судового засідання Гориніної Ю. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернулась до суду з указаним позовом, у якому просить:
-визнати недостовірною, неправдивою та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформацію, а саме: «Где была твоя порядочность когда ты ложилась под мужиков в 14, 15 лет и твоя вежливость», звинувачення у трудовій некомпетентності без підстав та звинувачення в крадіжці, поширену ОСОБА_2 ;
-зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, а саме: «Где была твоя порядочность когда ты ложилась под мужиков в 14, 15 лет и твоя вежливость», звинувачення у трудовій некомпетентності без підстав та звинувачення в крадіжці, у формі публічного спростування вище вказаної недостовірної інформації в присутності працівників магазину «Табакерка»;
-стягнути з ОСОБА_2 на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму коштів у розмірі 10000,00 грн;
-стягнути з ОСОБА_2 на її користь збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 10000, 00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.
Позовні вимоги мотивує тим, що вона 4 роки пропрацювала в Табакерці. Її колега по роботі ОСОБА_2 після півтора роки спільної роботи почала її ображати, виражатися нецензурною лексикою в її сторону («сука»), а також розповсюджувати про неї недостовірну інформацію, а саме: «Где была твоя порядочность когда ты ложилась под мужиков в 14,15 лет и твоя вежливость».
Вона неодноразово зверталась до колеги, аби врегулювати мирно конфлікт та зрозуміти причину такої поведінки. Коли вона телефонувала по робочим моментам, вона постійно відповідала, що сама буде вирішувати, коли відповідати на її дзвінки чи ні.
03.12.2024, коли вона вислала їй відео по роботі, яку вона не виконала, вона почала ображати її нецензурною лайкою та, знову ж таки, розповсюджувати про неї недостовірну інформацію.
10.02.2025, коли вона знову прийшла на роботу на свою зміну, виявилося, що є нестача по касі в розмірі 56,00 грн. Відповідач почала надсилати їй відео, вказуючи на те, що вона має повернути дані кошти, а в іншому разі всі її речі вона викине на смітник. Вона це розцінює як звинувачення в крадіжці. З даного приводу нею було надіслано раніше відео, де вона перерахувала касу, та ніяких недостач не було.
Коли вона була на вихідному, відповідач викинула її окуляри, які були її особистим майном.
Протягом 2024-2025 відповідачем систематично здійснювався психологічний тиск, що проявлявся у формі мобінгу, а саме: поширення образливих висловлювань та неправдивої інформації серед працівників, в її сторону постійно відбувалася нецензурна лексика, звинувачення у некомпетентності без підстав, публічне приниження при інших колегах, що створювало ворожу атмосферу в трудовому колективі.
Вважає такі дії відповідача незаконними та такими, які принижують її честь та гідність.
Недостовірна інформація, яка принижує її честь та гідність, стала відомою невизначеному колу осіб.
Єдиною метою поширення даної інформації є поширення відомостей, які порушують її право на повагу до її честі та гідності, ганьблять її, та завдання їй моральної шкоди.
Враховуючи те, що оприлюднена відповідачкою інформація не відповідає дійсності, це створює у широкого кола людей (кому вказана інформація стала відомою) викривлене уявлення про її особу, діяльність і її життя.
Вказані вище безпідставні твердження, створюють відомості про її честь, гідність та ділову репутацію і поширення даної недостовірної негативної інформації викликає підвищений інтерес з боку більшості осіб, кому вона стала відома, а тому сприяє якнайбільшому її поширенню серед громадськості та підриву довіри до неї.
Вважає, що найефективнішим способом захисту порушеного права у даному випадку, є відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоді та зобов`язання відповідача спростувати зазначену інформацію шляхом усного вибачення в присутності працівників магазину «Табакерка».
Моральну шкоду обґрунтовує тим, що унаслідок дій відповідача вона відчула серйозний емоційний дискомфорт, втратила впевненість у собі, погіршився її психологічний стан, ускладнились стосунки з колективом. Вона змушена була звернутись до сімейного лікаря та вимушена постійно виправдовуватися перед людьми за негативні вчинки, яких не скоювала.
Все це спричиняє їй душевні страждання.
Відшкодування завданої моральної шкоди з урахуванням об`єму та характеру завданих їй моральних страждань, ступеню вини відповідачка, а також вимог розумності та справедливості, вона оцінює у розмірі 10 000,00 грн, адже у зв`язку з вище вказаними подіями вона не могла працювати на роботі, з`являтися та спілкуватися з колегами.
Указані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом.
ІІ. Процедура та позиції сторін
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20.03.2026 цивільну справу № 755/24384/25 передано за підсудністю до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2026 головуючим суддею у цій справі визначено суддю Большакову Т. Б.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Сторони у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Від позивача надійшла позовна заява про розгляд справи у її відсутності.
За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ст. ст. 244, 259 ЦПК України в судовому засіданні 30.06.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, складення повного тексту якого відкладено до п`яти днів.
ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню.
У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 28 Конституції України регламентовано, що кожен має право на повагу до його гідності.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною 2 зазначеної статті Закону передбачено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведеності їх правдивості.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у п. 4 своєї постанови від 27 лютого 2009 року № 1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ за № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.
Способи судового захисту гідності та честі передбачені ст. ст. 16, 277 Цивільного кодексу України.
У п. 19 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, вказано, що таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду
Судом встановлено, що 30.05.2025, 24.06.2025, 21.11.2025 ОСОБА_1 проходила огляд сімейного лікаря КНП «ЦПМСД «Русанівка» Дніпровського району м. Києва», що підтверджується роздруківками сімейного лікаря ОСОБА_3 Анамнез хвороби: початок захворювання 22.07.2023; попереднє захворювання – зі слів спить погано з грудня 2024 після конфлікту на роботі. Діагноз основний: Р06 Порушення сну; К86 Гіпертонія неускладнена СКХ-10 АМ: І10 Есенціальна (первинна) гіпертензія. Р01 Відчуття тривоги/нервування/напруженості МКХ-10 АМ: R45.0 Нервозність.
Згідно довідок № 061/32-2332 від 01.09.2025 та № 061/32-2336 від 27.11.2025 ОСОБА_1 знаходиться під наглядом психіатра КНП «МЗНПД» з 23.07.2025 з діагнозом – F43/2 Розлад адаптації.
Позивачем до позовної заяви долучено скріншот роздруківки месенджеру без назви з назвою чату «114ТТ», кількість учасників групи – 4. У вказаній роздруківці, серед іншого, міститися напис учасника «Рада» російською мовою «… где твой ум был и порядочность когда ты ложилась под мужиков в 14 лет, в 15 лет родила. Наверное до хрена было вежливости…».
Згідно записів від 02.03.2025 між учасниками групи міститься переписка щодо зникнення окулярів.
Згідно записів від 10.02.2025 між учасниками групи міститься переписка щодо нестачі коштів на суму 56,00 грн.
Позивачем також долучено копію роздруківки запису від 16.03.2026 абонента «куришко», де остання зазначає про незгоду фіксування її розмов без дозволу. Зазначено, що кількість учасників групи – 5.
Позивачем до позовної заяви долучено рукописний текст, який не містить відомостей кому та від кого він адресований, таким чином суд не надає оцінку вказаному доказу.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Вирішуючи спір про визнання поширеної інформації недостовірною суд має дотримати баланс необхідності втручання в процес реалізації особою права на свободу вираження поглядів.
Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їхню правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору.
Судом встановлено, що позивач визначив предметом спростування інформації, викладеної в месенджері «Telegram» між 4 учасниками групи.
Предметом доказування у цій справі є наявність/відсутність оціночних суджень, думок, переконань, критичної оцінки певних фактів і недоліків та/або фактичних тверджень у поширеній інформації.
Матеріалами справи встановлено наявність між сторонами неприязних відносин.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Оцінюючи зміст й направленість оспорюваних висловлювань відповідача, суд вважає, що останні носять саме оціночний, а не стверджувальний характер суджень і не свідчать про приниження честі, гідності та ділової репутації позивача.
Під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження обставини, які підтверджують, що відповідач вчинила дії, які принижують гідність і честь позивача.
Зокрема зазначене висловлювання є суб`єктивними оцінками та відображають ставлення відповідача до дій позивача, а не конкретні перевірювані факти.
Не знайшли, також, свого підтвердження належними та допустимими доказами вказані позивачем обставини стосовно вчинення відповідачем відносно неї мобінгу.
Згідно зі ст.2-2 КЗпП України, У Кодексі законів про працю мобінг (цькування) це систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків.
Водночас, мобінгом не вважаються: вимога виконувати посадові обов`язки, передбачені колективним трудовим договором; агресія однієї людини до іншої, яка не викликає підтримки колективу; міжособистісний конфлікт між колегами, викликаний розбіжностями у світогляді; зміна оплати праці, робочого місця відповідно до законодавства; покарання у вигляді догани, штрафів відповідно до умов колективного договору.
Закон виділяє дві основні форми тиску: психологічний тиск це створення соціальної ізоляції (ігнорування), поширення неправдивих чуток, висміювання, надмірна критика, приниження гідності перед колегами, а також економічний тиск - нерівна оплата праці за аналогічну роботу, безпідставне позбавлення премій, бонусів або інших заохочень, необґрунтований нерівномірний розподіл навантаження.
Для визнання дій «мобінгом» працівник повинен надати докази: аудіозаписи погроз, свідчення колег про приниження, медичні довідки про погіршення стану через стрес.
За слів позивача відносно неї було здійснено мобінг, який виражався в тому, що відповідач систематично здійснювала психологічний тиск, а саме: поширення образливих висловлювань та неправдивої інформації серед працівників, в її сторону постійно відбувалася нецензурна лексика, звинувачення у некомпетентності без підстав, публічне приниження при інших колегах, що створювало ворожу атмосферу в трудовому колективі.
Поряд з цим, позивачем до позовної заяви не долучено доказів, з яких можливо було б встановити факти погроз, висміювання, наклепів, зневажливих зауважень тощо з боку відповідача, що свідчили б про наявність мобінгу у її діях.
Сам по собі факт наявності конфлікту між сторонами та висловлення відповідачем критичних зауважень щодо діяльності позивача не свідчить про порушення особистих немайнових прав позивача та не є безумовною підставою для судового захисту.
Таким чином, суд дійшов висновку, що спірні висловлювання були зроблені в межах тривалого конфлікту між сторонами. За таких обставин позивач не довів наявності передбачених законом підстав для захисту честі, гідності та ділової репутації, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити щодо частини позовних вимог з цих підстав.
Позовні вимоги про зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію стосовно нього, яка була поширена задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від позовних вимог про визнання інформації стосовно позивача недостовірною і такою, що принижує його гідність і честь, у задоволенні яких судом відмовлено.
Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що оскільки недоведено протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні, то в її задоволенні слід відмовити.
Таким чином суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди у повному обсязі.
V. Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, - відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса проживання (ВПО): АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 06.07.2026.

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА