06.07.26
22-ц/812/1196/26
Єдиний унікальний номер судової справи 473/160/26
Номер провадження 22-ц/812/1196/26
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України
06 липня 2026 року місто Миколаїв
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Тищук Н.О., 
переглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» заочне рішення, яке ухвалене Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 18 березня 2026 року, під головуванням судді Лузан Л.В., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
УСТАНОВИЛА:
У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 03 січня 2025 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №9743158. 
Відповідно до умов договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати та надало відповідачу кредит у розмірі 5 000 грн. зі строком користування протягом 345 днів, а відповідач зобов`язалася його повернути 14 грудня 2025 року, сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,0010% річних від суми залишку заборгованості, комісію за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) в розмірі 14% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду (15 днів), а також сплатити одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 5% від суми кредиту (250 грн.).
Наслідком порушення позичальницею умов кредитного договору є її обов`язок сплатити штраф у розмірі 1 000 грн. за кожний випадок порушення. 
Позичальниця свої зобов`язання належним чином не виконала, в зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 15 228 грн. 75 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 3 750 грн., заборгованість за комісією за обслуговування кредиту в розмірі 4 900 грн., сума заборгованості за пенею (штрафами) в розмірі 6 000 грн., інфляційні втрати за період прострочення виконання грошового зобов`язання (з 18 лютого 2025 року по 26 вересня 2025 року) у розмірі 578 грн. 75 коп.
Крім цього, 26 січня 2025 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №100091690. 
Відповідно до умов договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати та надало відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. зі строком користування протягом 345 днів, а відповідачка зобов`язалася частинами протягом кожних 15 днів повертати кредит (згідно узгодженого графіку), повернувши його в повному обсязі до 06 січня 2026 року, сплачувати проценти за користування ним у розмірі 220% річних від суми залишку заборгованості за кредитом, комісію за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) в розмірі 7% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду (15 днів), а також сплатити одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 20% від суми кредиту (2 000 грн.).
Наслідком порушення позичальницею умов кредитного договору є її обов`язок сплатити штраф у розмірі 1 000 грн. за кожний випадок порушення. 
Позичальниця свої зобов`язання належним чином не виконала, в зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 27 981 грн. 56 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 10 000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 6 104 грн. 52 коп., заборгованість за комісією за обслуговування кредиту в розмірі 5 600 грн., заборгованість за пенею (штрафами) в розмірі 5 000 грн., інфляційні втрати за період прострочення виконання грошового зобов`язання (з 11 лютого 2025 року по 26 вересня 2025 року) у розмірі 1 277 грн. 04 коп.
Також, 27 лютого 2025 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №9922811.
Відповідно до умов договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати та надало відповідачу кредит у розмірі 3 000 грн. зі строком користування протягом 345 днів, а відповідач зобов`язалася його повернути 07 лютого 2026 року, сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,0010 % річних від суми залишку заборгованості, комісію за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) в розмірі 14% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду (15 днів), а також сплатити одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 25 % від суми кредиту (750 грн.).
Наслідком порушення позичальницею умов кредитного договору є її обов`язок сплатити штраф у розмірі 1 000 грн. за кожний випадок порушення. 
Позичальниця свої зобов`язання належним чином не виконала, в зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 11 715 грн. 22 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 3 000 грн., заборгованість за комісією за обслуговування кредиту в розмірі 2 520 грн., заборгованість за комісією за надання кредиту в розмірі 750 грн., заборгованість за пенею (штрафами) в розмірі 5 000 грн., інфляційні втрати за період прострочення виконання грошового зобов`язання (з 15 березня 2025 року по 26 вересня 2025 року) у розмірі 445 грн. 22 коп.
Посилаючись на викладене, ТОВ «Мілоан» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 54 925 грн. 53 коп., а також судові витрати в розмірі 12 662 грн. 40 коп., які складаються із судового збору в розмірі 2 662 грн. 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2026 року позовні вимоги ТОВ «Мілоан» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Мілоан» заборгованість:
- за договором про споживчий кредит №9743158 від 03 січня 2025 року в розмірі 2 350 грн., 
- за договором про споживчий кредит №100091690 від 26 січня 2025 року в розмірі 16 104 грн. 52 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 10 000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 6 104 грн. 52 коп., 
- за договором про споживчий кредит №9922811 від 27 лютого 2025 року в розмірі 3 750 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 3 000 грн., заборгованість за комісією за надання кредиту в розмірі 750 грн, а всього в загальному розмірі – 22 204 грн. 52 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Мілоан» судові витрати в розмірі 1 064 грн. 96 коп.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не погодився з наданим позивачем розрахунками за кредитними договорами.
Так, міськрайонний суд, відмовив у стягненні нарахованої неустойки та інфляційних втрат за кредитними договорами, посилаючись на положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що умова договору про сплату позичальником комісії на користь кредитора є нікчемною, через відсутність переліку послуг за яку вона нарахована, вважаючи, що надання кредиту не є самостійною послугою. Тобто позивач фактично встановив сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія має сплачуватись позичальницею. Жодних доказів вчинення будь-яких дій в якості послуг на користь позичальниці, матеріали справи не містять, і тому ця умова є нікчемною умовою договору відповідно до ч.ч.1,2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», внаслідок чого сума нарахованої комісії не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальниці.
Не погодившись із заочним рішенням суду, ТОВ «Мілоан», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту за кредитними договорами скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Позивач вказував, що висновки суду про те, що комісія за кредитними договорами є нікчемною, оскільки не зазначено в кредитних договорах за які саме послуги вона надається, не відповідає обставинам справи та спростовується матеріалами справи, а саме кредитними договорами, які на першому аркуші містять визначення комісії за обслуговування. 
Перед укладанням кредитних договорів позивач повідомив відповідача про всі істотні умови договору та сторони досягли по ним згоди у належній формі, в тому числі і досягли обопільної згоди про сплату комісії за обслуговування кредиту, визначеної в п.1.5.2. договору кредиту, що підтверджується зокрема і розділом 5 договору.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
За правилами ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в ст.263 ЦПК України. 
Так, відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення в оскаржуваній частині таким вимогам відповідає в повному обсязі.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи 03 січня 2025 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №9743158. 
Відповідно до умов договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати та надало відповідачу кредит у розмірі 5 000 грн. зі строком користування протягом 345 днів, а відповідач зобов`язалася його повернути 14 грудня 2025 року, сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,0010% річних від суми залишку заборгованості, комісію за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) в розмірі 14% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду (15 днів), а також сплатити одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 5% від суми кредиту (250 грн.).
Наслідком порушення позичальницею умов кредитного договору є її обов`язок сплатити штраф у розмірі 1 000 грн. за кожний випадок порушення (а.с.11-16). 
Також, 26 січня 2025 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 було укладено договір про споживчий кредит за №100091690. 
Відповідно до умов договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати та надало відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. зі строком користування протягом 345 днів, а відповідачка зобов`язалася частинами протягом кожних 15 днів повертати кредит (згідно узгодженого графіку), повернувши його в повному обсязі до 06 січня 2026 року, сплачувати проценти за користування ним у розмірі 220% річних від суми залишку заборгованості за кредитом, комісію за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) в розмірі 7% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду (15 днів), а також сплатити одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 20% від суми кредиту (2 000 грн.).
Наслідком порушення позичальницею умов кредитного договору є її обов`язок сплатити штраф у розмірі 1 000 грн за кожний випадок порушення (а.с.27-32). 
Окрім того, 27 лютого 2025 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №9922811. 
Відповідно до умов договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати та надало відповідачці кредит у розмірі 3 000 грн. зі строком користування протягом 345 днів, а відповідачка зобов`язалася його повернути 07 лютого 2026 року, сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0.0010% річних від суми залишку заборгованості, комісію за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) в розмірі 14% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду (15 днів), а також сплатити одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 25 % від суми кредиту (750 грн.).
Наслідком порушення позичальницею умов кредитного договору є її обов`язок сплатити штраф у розмірі 1 000 грн. за кожний випадок порушення (а.с.44-49). 
Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 договорів). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п.6.5 договорів).
Згідно із п.7.1 договорів, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованість відповідачки становить:
- за кредитним договором №9743158 – 15 228 грн. 75 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 3 750 грн., заборгованість за комісією за обслуговування кредиту в розмірі 4 900 грн., сума заборгованості за пенею (штрафами) в розмірі 6 000 грн., інфляційні втрати за період прострочення виконання грошового зобов`язання (з 18 лютого 2025 року по 26 вересня 2025 року) у розмірі 578 грн. 75 коп.
- за кредитним договором №100091690 – 27 981 грн. 56 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 10 000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 6 104 грн. 52 коп., заборгованість за комісією за обслуговування кредиту в розмірі 5 600 грн., заборгованість за пенею (штрафами) в розмірі 5 000 грн., інфляційні втрати за період прострочення виконання грошового зобов`язання (з 11 лютого 2025 року по 26 вересня 2025 року) у розмірі 1 277 грн. 04 коп.
- за кредитним договором №9922811 – 11 715 грн. 22 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 3 000 грн., заборгованість за комісією за обслуговування кредиту в розмірі 2 520 грн., заборгованість за комісією за надання кредиту в розмірі 750 грн., заборгованість за пенею (штрафами) в розмірі  5 000 грн., інфляційні втрати за період прострочення виконання грошового зобов`язання (з 15 березня 2025 року по 26 вересня 2025 року) у розмірі 445 грн. 22 коп.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту міськрайонний суд дійшов висновку, що жодних доказів вчинення будь-яких дій в якості послуг на користь позичальниці, матеріали справи не містять, і тому ця умова є нікчемною умовою договору відповідно до ч.ч.1,2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», внаслідок чого сума нарахованої комісії не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальниці.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Як убачається з визначення терміну «комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості)», наведеного в кожному кредитному договорі, ця комісія встановлена за дії з цілодобового надання позичальнику актуальної облікової інформації шляхом розміщення її в особистому кабінеті позичальника, зокрема про розмір нарахованої та сплаченої заборгованості за договором, її складові, розрахунок поточного платежу, розрахунок суми для повного погашення заборгованості, графік платежів, негайне оновлення інформації при настанні змін, цілодобове забезпечення можливості через особистий кабінет здійснювати миттєвий безкоштовний для позичальника переказ з автоматичним додаванням всіх необхідних реквізитів для погашення заборгованості за договором, надсилання позичальнику текстових повідомлень з нагадуванням про дати платежів, інформування про зарахування платежів, згенеровані одноразові ідентифікатори/паролі, інші сервісні повідомлення, консультування та надання інформації з питань пов`язаних з обслуговуванням кредиту та виконанням договору службами підтримки кредитодавця, тощо, яка нараховується кредитодавцем та сплачується позичальником за кожний визначений графіком розрахунковий період (крім останнього). 
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (надалі Закону), загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч.2 ст.8 Закону).
Отже, вказаним Законом безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року за №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі – Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч.5 ст.12 Закону).
За ч.6 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. 
Із урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої ст.11, частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року в справі №202/5330/19 виснувано, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. 
Отже, встановивши, що позивач не надав суду доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які позивач встановив щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування, міськрайонний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги банку про стягнення заборгованості за комісіями.
За такого, міськрайонний суд ухвалив у справі, яка переглядається законне та обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає положенням матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з дотриманням вимог процесуального закону, а тому колегія суддів, відповідно до ст.375 ЦПК України, не вбачає підстав для його скасування.
В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду в оскаржуваній залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат, які в цій справі покладаються на відповідачку. 
Згідно з ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 06 липня 2026 року.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2026 року в оскаржуваній частині – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий       Т.В. Серебрякова 

Судді:        В.В. Коломієць

Н.О. Тищук
Повний текст судового рішення
складено 06 липня 2026 року