Справа № 463/2746/26
Провадження № 2/463/1555/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року    м.Львів

Личаківський районний суд м.Львова в складі: 

головуючого-судді – Яворського С.Й.,
з участю секретаря судового засідання – Станько Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
в с т а н о в и в :
 
позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 23.08.2023-010000916 від 23.08.2025 року у розмірі 6587,00 гривень.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.07.2023 року між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір №10.07.2023-100000517 від 10.07.2023 року, згідно умов якого Товариство надало відповідачу кредит у розмірі 3 500,0 гривень на умовах визначених договором. Зазначає, що відповідач не виконувала умов кредитного договору належним чином, внаслідок чого станом на момент подачі позову до суду утворилась заборгованість за кредитним договором №10.07.2023-100000517 від 10.07.2023 року у розмірі 6 587,0 гривень. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №23.08.2023-010000916 від 23.08.2023 року ( №10.07.2023-100000517 від 10.07.2023 року) у розмірі 6 587,0 гривень.
Відповідач з позовом не погодилася та 25.03.2026 року через систему «Електронний Суд» подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами виникнення грошового зобов`язання за договором №23.08.2023-010000916 від 23.08.2023 року, водночас не надано жодних технічних доказів, які б підтверджували факт укладення вищезазначеного договору саме відповідачем, зокрема відсутні дані щодо IP-адреси пристрою, часу підтвердження та інші технічні параметри, які б дозволили ідентифікувати особу, яка здійснила підписання даного договору. Разом з тим, позивач використовує доказ перерахування коштів за договором від 10.07.2023 року як підставу для стягнення заборгованості за іншим договором — від 23.08.2023 року, що є неналежним способом доказування. Позивачем також не надано доказів безперервного правового зв`язку між договорами від 10.07.2023 року, 08.08.2023 року та 23.08.2023 року, зокрема відсутні будь-які документи, які б підтверджували їх правонаступність або зміну умов первісного зобов`язання. Враховуючи вищенаведене просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
31.03.2026 року представником позивача – адвокатом Чехун Ю.В. через систему «Електронний Суд» подано відповідь на відзив, в якому зазначається, що кредитний договір відповідачем підписувався за допомогою одноразового ідентифікатора, який було їй надіслано у смс-повідомленні на номер вказаний нею, як фіксований. Водночас відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить їй, або що на час укладення спірних договорів вона втратила вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеній у його постанові від 12.01.2021 р. у цивільній справі №524/5556/19: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є … комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено». Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Також, підписуючи Оферту Відповідач Підтвердив той факт, що розуміє умови на яких укладається договір : “Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення): Для підписання та укладання договору введіть код з смс – повідомлення, яке було відправлене на Ваш фінансовий номер“ У відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), відповідачем вкотре було підтверджено розуміння та чіткість умов укладання даного договору : “Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс повідомлення): Для підписання та укладання договору введіть код з смс – повідомлення, яке було відправлене на Ваш фінансовий номер». Тобто, відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування. Водночас представник позивача вказав, що надав на підтвердження доказ видачі кредитних коштів, що є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», оскільки містить усі відомості щодо платіжної операції у відповідності вищезазначеного закону, а відтак – належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. Враховуючи вищенаведене просить суд позов задовольнити в повній мірі.
31.03.2026 року відповідачем скеровано через систему «Електронний Суд» заперечення в яких відповідач зазначає, що позивач не надав виписку із банківського рахунку на підтвердження скерування коштів на рахунок відповідача, водночас вважає надані позивачем внутрішні розрахунки, інформацію платіжних систем, тощо неналежними доказами отримання нею коштів, оскільки такі не підтверджують факт зарахування грошових коштів на рахунок що належить відповідачу. Просить суд врахувати дані заперечення та відмовити у задоволенні позову в повній мірі.
Позовна заява поступила до суду 23.03.2026 року.
Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 24.03.2026 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. У позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак разом із відзивом на позовну заяву від 25.03.2026 року подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову заперечує.
Враховуючи те, що сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи у відсутності сторін, ухваливши рішення.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 24.04.2026 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «Споживчий центр» необхідно задовольнити з наступних підстав.
Так, відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що 10.07.2023 року між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, одноразовим ідентифікатором, який відповідачу було надіслано на номер її телефону, укладено кредитний договір №10.07.2023-100000517 від 10.07.2023 року, шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору, пропозиції на укладення кредитного договору (оферти), додатку до анкети позичальника. Відповідно до умов договору Товариство надало відповідачу кредит у розмірі 3 500,0 гривень на строк 42 дні, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом всього строку на який надається кредит. Зі сплатою неустойки у розмірі 70,0 гривень, що нараховуються за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Дата повернення кредиту - 20.08.2023 року. В подальшому кредитний договір було переоформлено шляхом укладення між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем кредитного договору (оферти) від 08.08.2023 року, згідно якого сума кредиту залишається незмінною, у розмірі 3 500,0 гривень, строк укладення договору – 42 дні, зі сплатою відсотків у розмірі фіксованої процентної ставки -2,1% та неустойки у розмірі 70,0 гривень за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного зобов`язання окремо, дата повернення кредиту 18.09.2023 року. Надалі кредитний договір було переоформлено шляхом укладення між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем кредитного договору (оферти) від 23.08.2023 року, згідно якого сума кредиту залишається незмінною, у розмірі 3 500,0 гривень, строк укладення договору – 42 дні, зі сплатою відсотків у розмірі фіксованої процентної ставки -2,1% та неустойки у розмірі 70,0 гривень за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного зобов`язання окремо, дата повернення кредиту 03.10.2023 року.
Згідно квитанції № 2337620664 від 10.07.2023 року, підтверджено успішність операції про перерахування на рахунок відповідача ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 3 500,0 гривень згідно кредитного договору № 10.07.2023-100000517 від 10.07.2023 року.
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
У відповідності до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Зокрема, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитор свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак, позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання в повній мірі належним чином не виконала, що призвело до утворення заборгованості.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язання, відповідач станом на момент подання позову до суду заборгувала перед позивачем борг за кредитним договором № 23.08.2023-010000916 від 23.08.2023 року (№10.07.2023-100000517 від 10.07.2023 року) в загальній сумі 6 587,0 гривень, з яких: 3 500,0 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 3 087,0 гривень - заборгованість за відсотками. Нарахування відсотків проводилось у межах строку кредитування, тобто за період з 23.08.2023 року по 03.10.2023 року.
Суд приймає до уваги надану позивачем довідку-розрахунок заборгованості як належний доказ по справі, оскільки будь яких доказів на спростування такого відповідачем не надано.
Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом ст.ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Водночас суд не бере до уваги поданий відповідачем відзив на позовну заяву, враховуючи, що, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідачем не було спростувано належними та допустимими доказами. Водночас суд звертає увагу позивача, що первинний кредитний договір було двічі переоформлено шляхом укладення кредитного договору оферти в частині пролонгації даного договору.
Відповідно до ст.89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а право позивача на повернення кредиту та сплату відсотків захисту.
У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 662,40 гривень, сплата якого підтверджується відповідною платіжною інструкцією № СЦ00089285 від 20.03.2026 року.
Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274 ЦПК України, суд, -

ухвалив:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №23.08.2023-010000916 від 23.08.2023 року у розмірі 6 587,0 гривень (шість тисяч п`ятсот вісімдесят сім гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 2 662,40 гривень.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул.Саксаганського,133А, код ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 .
Повний текст рішення суду складено 29.04.2026 року.

Суддя: С.Й. Яворський