Справа № 525/475/25
Провадження № 1-кп/525/33/2026 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

29.06.2026 селище Велика Багачка
Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в режимі відеоконференції об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.02.2025 за №12025170550000163 та 20.02.2026 за №12026170550000141 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Велика Багачка Полтавської області, українця, громадянина України, військовослужбовця військової служби під час призову по мобілізації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше судимого:
- 21.06.2010 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.;
- 15.04.2011 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;
- 14.02.2014 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 15.04.2011 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, остаточно засуджений до 5 років 2 місяців позбавлення волі та штрафу 850 грн. Звільнений 27.06.2017 з Полтавської виправної колонії №64 умовно-достроково, на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 24 днів;
- 09.05.2023 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком терміном 1 рік, знятий з обліку 03.06.2024 за рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23.05.2024 по закінченню іспитового строку;
- 25.03.2025 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 382 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 382 КК України,
у с т а н о в и в:
Солдат ОСОБА_5 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №90 від 29.03.2024 призначений на посаду водія 3 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зарахований до списків військової частини та поставлений на всі види забезпечення.
Згідно ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
06.03.2024 постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області, справа №525/1398/23, яка набрала законної сили 18.03.2024, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років. 
У подальшому ОСОБА_5 , будучи повідомленим про те, що вищевказаною постановою суду його позбавлено права керування транспортними засобами, оскільки він безпосередньо приймав участь у розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно,з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керувати транспортними засобами при наступних обставинах.
15.02.2025 близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_5 керуючи транспортним засобом – автомобілем марки «ВАЗ 21093» державний номерний знак НОМЕР_2 рухався в селищі Велика Багачка поблизу провулку Лісовий, де був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за порушення правил дорожнього руху, та відносно останнього складено протокол серії ЕПР1 №256246 за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.
Крім того, ОСОБА_5 будучи раніше судимим 25.03.2025 Великобагачанським районним судом Полтавської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, вчинив нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.
06.03.2024 постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області, справа №525/1398/23, яка набрала законної сили 18.03.2024, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років. 
У подальшому ОСОБА_5 , будучи повідомленим про те, що вищевказаною постановою суду його позбавлено права керування транспортними засобами, оскільки він безпосередньо приймав участь у розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно,з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керувати транспортними засобами при наступних обставинах.
20.02.2026 близько 11 год. 27 хв. ОСОБА_5 керуючи транспортним засобом – автомобілем марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_3 , рухався по вулиці Чекалових, 6 в селищі Велика Багачка Миргородського району Полтавської області, де був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за порушення правил дорожнього руху. Відносно останнього складено постанову за ч. 5 ст. 121 КУпАП.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382 та ч. 3 ст. 382 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю. Суду пояснив, що він не отримував право керування транспортними засобами в установленому законом порядку, раніше неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, йому було відомо про те, що рішенням суду він був позбавлений права керування транспортними засобами. Про те, що за невиконання рішення суду передбачена кримінальна відповідальність, йому також було відомо, він був засуджений за ч. 1 ст. 382 КК України.
15.02.2025 його знайомого забрали до РТЦК та СП, дружина знайомого попросила, щоб він відігнав автомобіль до с. Довгалівка. Це його давній приятель, тому він погодився, під час руху був зупинений працівниками поліції. 
20.02.2026 він також керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції, вимушений був поїхати до аптеки, щоб придбати ліки, оскільки у нього захворіла дитина. Вважає, що поліцейські упереджені відносно нього, оскільки постійно зупиняють транспортні засоби під його керуванням без причини та складають на нього різні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності. Зупинивши його у 2025 та 2026 роках, поліцейські пропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, за результатами медичного огляду було установлено, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння. Про вчинене шкодує, обіцяє, що більше таке не повториться, просить суворо його не карати.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , суду пояснив, що у кінці лютого 2026 року він перебував на чергуванні у складі ГРПП. Ними було зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_5 за порушення правил дорожнього руху, у водія були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, останньому було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп`яніння, за результатами медичного огляду установлено, що ОСОБА_5 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, був складений протокол про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП та постанови про накладення адміністративного стягнення за інші правопорушення. Під час спілкування з водієм, при перевірці по базі ІПНП було установлено, що ОСОБА_5 позбавлений права керування транспортними засобами, на місце події була викликана слідчо-оперативна група. ОСОБА_5 опору не чинив, говорив, що їде в аптеку. Особисто він раніше декілька разів зупиняв обвинуваченого під час керування транспортними засобами за порушення правил дорожнього руху, на нього накладалися адміністративні стягнення та складалися протоколи про адміністративні правопорушення.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що у другій половині лютого 2026 року, точної дати він не пам`ятає, ним у складі ГРПП разом з поліцейським ОСОБА_6 , на вулиці Чекалових в селищі Велика Багачка був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_5 , оскільки на автомобілі не працював габарит, водій не був пристебнутий паском безпеки. Водій після зупинки намагався пересісти на місце пасажира, що зафіксовано на нагрудну боді-камеру. У подальшому ОСОБА_5 не заперечував факту керування автомобілем, повідомляв, що їде по ліки, оскільки захворіла дитина. Під час перевірки було установлено, що водій не має посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Згідно інформації наявної у базах Національної поліції, було установлено що ОСОБА_5 неодноразово позбавлявся судом права керування транспортними засобами, була викликана слідчо-оперативна група. Обвинувачений ОСОБА_5 повідомляв, що йому відомо, про позбавлення його права керування транспортними засобами. Під час спілкування з обвинуваченим у останнього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, за результатами проведеного медичного огляду було встановлено, що ОСОБА_5 перебуває у стані наркотичного сп`яніння.
Вина ОСОБА_5 також підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами зібраними під час досудового розслідування, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється:
- постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області у справі №525/1398/23 від 06.03.2024, згідно якої ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 ( п`ять) років. Постанова набрала законної сили 18 березня 2024 року ( а.с. 79-80 т. 1, а.с. 90-91 т. 2);
- копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого копію постанови від 06.03.2024 ОСОБА_5 отримав 21.03.2024 ( а.с. 92 т. 2);
- протоколом огляду місця події від 15.02.2025, у ході якого було проведено огляд на автодорозі Велика Багачка – Красногорівка, по провулку Лісовому в селищі Велика Багачка, Миргородський район, Полтавська область, де працівниками СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області зупинено транспортний засіб «ВАЗ» модель «21093» днз НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , у ході огляду місця події виявлено та вилучено автомобіль марки «ВАЗ» модель «21093» днз 272-10 СК чорного кольору, який передано під зберігальну розписку користувачу автомобіля ОСОБА_8 ( а.с. 144-145 т. 2);
- зберігальною розпискою ОСОБА_8 від 15.02.2025, згідно якої останній отримав від працівників поліції автомобіль марки «ВАЗ» модель «21093» днз НОМЕР_2 чорного кольору, користувачем якого він являється та зобов`язується зберігати автомобіль за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 , до вирішення питання по суті ( а.с. 146 т. 2);
- постановою слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 про визнання речовим доказом по кримінальному провадженню №12025170550000163, транспортного засобу марки «ВАЗ» модель «21093» днз 272-10 СК чорного кольору ( а.с. 76 т. 1);
- постановою слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 від 18.03.2025 про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису ( а.с. 147 т. 2);
- протоколом огляду зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису в порядку ст. 245-1 КПК України від 16.04.2025, у ході якого у приміщенні кабінету №5 ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області знаходяться накопичувачі, в яких зберігаються відеозаписи за 15.02.2025 за період часу з 19 год. 30 хв. по 20 год. 30 хв., вказані документи у вигляді електронного файлу (файлів) скопійовано на електронний носій інформації диск DVD-R обсягом 4,7 Гб. Електронний носій інформації поміщено в паперовий пакет, опечатано та скріплено підписами учасників огляду з додатком до протоколу диском з відеозаписами ( а.с. 148-150 т. 2);
- постановою слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 від 16.04.2025, якою визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №12025170550000163 відеозаписи з нагрудних боді-камер працівників СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області з інвентарними номерами 1113027593/55 та 1113027593/56 за 15.02.2025 в період часу з 19 год. 30 хв. по 20 год. 30 хв. , які скопійовано на DVD-R диск об`ємом 4,7 Гб ( а.с. 77-78 т. 1);
- постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області у справі №525/274/25 від 19.03.2025, згідно якої ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень. Постанова набрала законної сили 31 березня 2025 року ( а.с. 87-88 т. 2);
- протоколом огляду місця події від 20.02.2026 з фототаблицею та відеозаписом до нього, у ході якого було проведено огляд по вулиці Чекалових, 6 в селищі Велика Багачка Миргородського району Полтавської області, де попередньо був зупинений автомобіль марки «ВАЗ-2108» днз НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 , у ході огляду місця події виявлено та вилучено автомобіль марки «ВАЗ-2108» днз НОМЕР_3 ( а.с. 34-40 т. 2);
- постановою ст. слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 про визнання речовим доказом по кримінальному провадженню №12026170550000141, автомобіля марки «ВАЗ-2108» днз НОМЕР_3 ( а.с. 41 т. 2);
- квитанцією про прийняття на зберігання речового доказу автомобіля «ВАЗ-2108» днз НОМЕР_3 ( а.с. 42 т. 2);
- копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , згідно якого власником автомобіля марки «ВАЗ» модель «2108» днз НОМЕР_3 є ОСОБА_11 (а.с. 43 т. 2);
- ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25.02.2026, якою накладено арешт на автомобіль марки «ВАЗ 2108» днз НОМЕР_3 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого 03.02.2001 Миргородським МРЕВ, є ОСОБА_11 , адреса: Полтавська область, Миргородський район, с. Солонці ( а.с. 44-45 т. 2);
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6694650 від 20.02.2026 про накладення на ОСОБА_5 адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн. ( а.с. 46 т. 2);
- копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №596640 від 20.02.2026 складеного відносно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 130 КУпАП ( а.с. 47 т. 2);
- копією висновку Поліклінічного відділення для дорослих КНП «Миргородська ЛІЛ» ММР від 20.02.2026, згідно якого 20.02.2026 о 12 год. 50 хв. ОСОБА_5 пройшов медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за результатами проведеного огляду ОСОБА_5 перебуває у стані наркотичного сп`яніння ( а.с. 61 т. 2); 
- копією наказу начальника ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області №27 від 06.02.2026 «Про закріплення відповідальних працівників за перегляд, копіювання, видачу відеозаписів з цифрових нагрудних відеокамер підвищеної міцності VIDEO BADGE VB-400 VB-440, що використовуються у відділенні поліції №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області» ( а.с. 48 т. 2);
- постановою ст. слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 від 21.02.2026 про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису ( а.с. 49, 51 т. 2);
- протоколом огляду зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису в порядку ст. 245-1 КПК України від 21.02.2026, у ході якого у приміщенні кабінету №6 ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області знаходиться накопичувач, в якому зберігаються відеозаписи з нагрудних боді-камер працівників СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за 20.02.2026, вказані документи у вигляді електронних файлів скопійовано на електронний носій інформації диск DVD-R. Електронний носій інформації поміщено в паперовий пакет, опечатано та скріплено підписами учасників огляду з додатком до протоколу диском з відеозаписами ( а.с. 51, 50, 53 т. 2);
- постановою ст. слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 від 21.02.2026, якою визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №12026170550000141 відеозаписи з нагрудних камер працівників СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за 20.02.2026 на компакт-диску DVD-R ( а.с. 54 т. 1).
Судом були також досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 ( а.с. 81-133, 134-180 т. 1, а.с. 9-13, 55-83 т. 2).
Згідно матеріалів досудової доповіді, орган пробації прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_5 не можливе без ізоляції від суспільства та становить високу небезпеку для оточуючих ( у тому числі для окремих осіб) ( а.с. 33-35 т. 1).
Відповідно до п. 16 ст. 7 КПК України безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального судочинства, а ст. 23 цього Кодексу визначає, що показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених КПК України.
Частиною 4 статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.
Отже, допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши матеріали справи, у обсязі наданому сторонами кримінального провадження у їх сукупності та взаємозв`язку, судом достовірно встановлено наступне.
Своїми умисними та протиправними діями, які виразилися в умисному невиконанні постанови суду, яка набрала законної сили, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України; своїми умисними протиправними діями, які виразилися в умисному невиконанні постанови суду, яка набрала законної сили, вчиненими особою, яка раніше судима за злочин, передбачений цією статтею, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 382 КК України; його дії вірно кваліфіковані за цими частинами статті Кримінального кодексу України.
У своїх показах обвинувачений посилається на те, що вимушений був керувати транспортним засобом, оскільки його товариша мобілізували та необхідно було перегнати автомобіль, іншого разу він вимушений був їхати до аптеки, щоб придбати ліки хворій дитині.
Частиною 1 статті 39 КК України установлено, що не є кримінальним правопорушенням заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.
Суду не надано доказів, що обвинувачений ОСОБА_5 діяв для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави. Обставини на які посилається у своїх поясненнях обвинувачений ОСОБА_5 не свідчать про те, що він діяв у стані крайньої необхідності. У випадку, якщо існувала загроза для життя чи здоров`я дитини, обвинувачений не був позбавлений можливості викликати екстрену медичну допомогу, для надання дитині медичної допомоги чи її госпіталізації.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на те, що поліцейські зупинили його без належної правової підстави, спростовуються дослідженими судом доказами. Так, згідно наявних матеріалів справи установлено, що транспортний засіб під керуванням обвинуваченого ОСОБА_5 був зупинений поліцейськими за порушення правил дорожнього руху, на останнього були накладені адміністративні стягнення, складені протоколи про адміністративне правопорушення, які розглянуті судом та останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.
Правові підстави вважати, що встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_5 зазначених вище дій не є кримінальним правопорушенням, у суду відсутні. 
Обов`язковість судових рішень — це фундаментальний конституційний принцип, згідно з яким рішення, ухвалені іменем держави, є беззаперечними та підлягають безумовному виконанню на всій території України. Вони є обов`язковими для всіх органів влади, посадових осіб, громадян та юридичних осіб.
Систематичне керування транспортними засобами, будучи позбавленим права керування, порушення правил дорожнього руху України обвинуваченим ОСОБА_5 , свідчать про умисне невиконання останнім постанови суду, яка набрала законної сили. 
Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Системний аналіз та юридичний зміст положень ст. 65 КК України вказує на те, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. 
Згідно матеріалів кримінального провадження, після зупинки поліцейськими транспортних засобів під керуванням обвинуваченого ОСОБА_5 , останній правдиво повідомив поліцейським про відсутність у нього права керування транспортними засобами, про те, що йому відомо, що постановою суду його позбавлено права керування транспортними засобами, обвинувачений ОСОБА_5 давав правдиві, викривальні покази в суді.
Суд вважає безпідставним посилання на щире каяття, як на обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 .
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.
Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.
Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №643/13256/17.
Судом під час розгляду справи не установлено обставин, які б свідчили про щире каяття обвинуваченого ОСОБА_5 . Визнання обвинуваченим вини не свідчить про щире каяття та жодним чином не зменшує суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення. Посилання обвинуваченого на ті обставини, що він усвідомив протиправність своїх дій не знайшло свого підтвердження у ході розгляду справи. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 достовірно знаючи, що на розгляді в суді знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, у судові засідання не з`являвся, причини неявки суду не повідомляв, 09.09.2025 був оголошений судом в розшук.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані наркотичного сп`яніння.
Верховний Суд у Постанові від 11.02.2020 у справі №643/20474/15-к наголошує, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають, необхідності доведення факту перебування особи у стані сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК України.
Факт перебування ОСОБА_5 у стані наркотичного сп`яніння підтверджується медичним висновком Поліклінічного відділення КНП «Миргородської ЛІЛ» ММР від 20.02.2026, постановою суду від 19.03.2025 по справі №525/274/25, згідно якої на ОСОБА_5 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, постанова набрала законної сили.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує, наступне. 
Ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень які, згідно ст. 12 КК України, є нетяжким та тяжким злочинами. Обстановку та обставини вчинення кримінальних правопорушень, поведінку обвинуваченого під час та після їх вчинення. Особу обвинуваченого, який одружений, на утриманні має малолітню дитину; раніше неодноразово судимий, систематично притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, одне з кримінальних правопорушень вчинив у період іспитового строку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, є військовослужбовцем, за місцем проходження військової служби зарекомендував себе з негативної сторони, згідно службової характеристики визнаний таким, що не відповідає займаній посаді, відповідно до матеріалів службового розслідування за фактом неповернення з відпустки солдата ОСОБА_5 , установлено, що останній у період воєнного стану самовільно залишив військову частину, притягався до дисциплінарної відповідальності, до правоохоронних органів направлялося повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. 
Виправлення засудженого є таким впливом покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті його негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення. Виправлення виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, зокрема і кримінального.
Досягнення мети виправлення означає, що в результаті застосування до засудженого покарання в його особистості відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним суспільно небезпечної дії.   Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.10.2022 у справі №725/5266/20.
Суд приходить до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_5 слід застосувати покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій ч. ч. 1, 3 ст. 382 КК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та з застосуванням ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду.
При цьому суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 382 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 під час дії іспитового строку, згідно вироку Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25.03.2025, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
Верховним Судом сформована стала практика про те, що у випадку вчинення особою кримінального правопорушення під час іспитового строку, покарання, від якого вона була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком.
Тобто звільнення від покарання з випробуванням не вважається невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового кримінального правопорушення під час іспитового строку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.07.2025 у справі №462/7107/24.
Вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд приходить до наступних висновків.
Перш за все, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення. 
Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання.
Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.
Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 04 вересня 2023 року у справі №702/301/20.
Таким чином, з метою досягнення мети покарання, суд вважає за необхідне застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 382 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Обрані обвинуваченому вид та міра покарання, за переконанням суду, відповідають не тільки тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованими та будуть відповідати цілям покарання.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 26.02.2026. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, до набрання вироком законної сили, залишити без змін, зарахувавши у строк відбування покарання період його перебування в умовах тримання під вартою. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Процесуальні витрати по справі відсутні.
Суд вирішує питання щодо речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України. Одночасно із вирішенням питання про долю речових доказів, суд вирішує питання про скасування арештів накладених під час досудового розслідування, у порядку ч. 4 ст. 174 КПК України. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України,
у х в а л и в:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити ОСОБА_5 покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 3 ( трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком суду частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25 березня 2025 року за ч. 1 ст. 382 КК України і вважати  ОСОБА_5 остаточно засудженим до 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання з 26 лютого 2026 року, зарахувавши у строк відбуття покарання строк тримання під вартою.
Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 лютого 2026 року на автомобіль марки «ВАЗ 2108» днз НОМЕР_3 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого 03.02.2001 Миргородським МРЕВ, є ОСОБА_11 , адреса: Полтавська обл., Миргородський р-н, с. Солонці, після набрання вироком законної сили.
Речові докази по справі: 
- автомобіль марки «ВАЗ 21093» чорного кольору, днз НОМЕР_2 , який переданий під зберігальну розписку ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 – вважати повернутим користувачу;
- відеозаписи з нагрудних боді-камер працівників СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області з інвентарними номерами 1113027593/55 та 1113027593/56 за 15.02.2025 в період часу з 19 год. 30 хв. до 20 год. 30 хв., які перекопійовано на DVD-R диск об`ємом 4,7 Gb, відеозаписи із нагрудних камер працівників СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за 20.02.2026 на компакт-диску DVD-R, які долучені до матеріалів кримінального провадження – залишити у матеріалах кримінального провадження ( справа №525/475/25);
- автомобіль марки «ВАЗ 2108» днз НОМЕР_3 , який зберігається на території зберігання транспортних засобів Відділення поліції №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за адресою: вул. Шевченка, 103, селище Велика Багачка, Миргородський район, Полтавська область, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_11 , після набрання вироком законної сили – повернути власнику.
Згідно зі ч. ч. 6, 7 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Великобагачанський районний суд Полтавської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Суддя   ОСОБА_1