Сквирський районний суд Київської області 

Справа № 376/513/26
Провадження № 3/376/213/2026 

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року Сквирського районного суду Київської області Коваленка О.М., розглянувши матеріали, які надійшли від полку патрульної поліції в м.Біла Церква та Білоцерківському районі, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса проживання: АДРЕСА_1 , паспорт ID карта № НОМЕР_1 виданий 22.09.2022р., 
за ч.3 ст. 173-2 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
13.02.2026 о 21:00 год знаходячмсь за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив сварку, під час якої ображав нецензурною лайкою свою матері ОСОБА_2 , чим вчинив психологічне домашнє насильство повторно протягом року.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення судового засідання не подано, причини неявки не повідомлені.
Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП України, справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».
Зважаючи на викладені обставини, ОСОБА_1 був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення у суді, не подавав письмових заперечень проти протоколів, пояснень та доказів, до суду не з`явився, отож його поведінка свідчить про не бажання брати участь у розгляді справи. У зв`язку з цим суд розглядає вказану справу про адміністративне правопорушення за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності.
За таких обставин на підставі ст.268 КУпАП вважаю за можливе розглянути справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Приписами ч.2 ст.3 даного Закону визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.1 даного Закону особа, яка постраждала від домашнього насильства - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справі «Левчук проти України від 03.09.2020 р.» зазначив, що домашнє насильство є порушенням статей 3, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя.
За змістом положень ч.3 ст.173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, передбаченого частинами першою або другою ст.173-2 КУпАП, вчиненя домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого (ч.1); діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи (ч.2).
ОСОБА_1  неодноразово протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується копією постанови Сквирського районного суду Київської області від 18.06.2026 року. 
Дії правопорушника за ст.173-2 ч.3 КУпАП кваліфіковані правильно, оскільки він вчинив насильство у сім`ї повторно протягом року, а саме дії психологічного характеру відносно матері, тобто насильство, пов`язане з діями одного члена родини на психіку іншого члена родини.
Дослідивши зібрані у справі докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 968422 від 18.02.2026; Рапортом, письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 , враховуючи, що ОСОБА_1  не вперше притягується до адміністративної відповідальності, вважаю, що до ОСОБА_1  необхідно притягнути до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 173-2 КУпАП.
З огляду на приписи ст.251 КУпАП вищезазначений протокол про адміністративне правопорушення (який є документами, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій) та письмові документи є належними та допустимими доказами в справі про адміністративне правопорушення, тоді як ОСОБА_1 судовий виклик проігнорував й прийняти участь в розгляді справи не побажав.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що з огляду на стандарт «доведеності вини поза розумним сумнівом» у діях ОСОБА_1 було встановлено наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП, і він підлягає адміністративній відповідальності.
Визначаючи вид та міру адміністративного стягнення, суд, виходячи із положень ст.23 КУпАП, зазначає, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 34 КУпАП, обставин, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 35 КУпАП, не встановлено.
При накладенні на ОСОБА_1  адміністративного стягнення суд з огляду на приписи ст. 33 КУпАП враховує обставини та характер вчиненого правопорушення, ступінь вини порушника, його особу, майновий стан.
Тому, з урахуванням вищевказаних обставин справи, з метою виховного впливу та запобігання скоєння аналогічних правопорушень у подальшому, ОСОБА_1  слід піддати найбільш суворому виду адміністративного стягнення, яким є адміністративний арешт, що відповідатиме вимогам ст.33 КУпАП.
Водночас застосування до ОСОБА_1  більш м`яких видів адміністративних стягнень, передбачених санкцією ч.3 ст.173-2 КУПАП (штраф, громадські роботи) на переконання суду не буде необхідним і достатнім для його перевиховання, не сприятиме досягненню визначеної ст.23 КУпАП мети, оскільки поведінка ОСОБА_1 не свідчить про його бажання стати на шлях виправлення, він неодноразово вчиняє домашнє насильство, непрацевлаштований, а раніше накладені на нього адміністративні стягнення не мали ніякого превентивного ефекту.
Також, відповідно до ст. 40-1 КУпАП із ОСОБА_1  на користь держави підлягає стягненню 665,60 грн., судового збору.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 33, 34, 35,40-1, 173-2,251-252, 284 КУпАП, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд -
ПОСТАНОВИВ:
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173-2 ч. 3 КУпАП.
Накласти на ОСОБА_1  адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 10 (десять) діб.
Початок адміністративного арешту ОСОБА_1  рахувати з часу його фактичного затримання.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. судового збору. Реквізити для сплати судового збору: код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту її постановлення.
Строк звернення до виконання 3 місяці з дня винесення постанови.

Суддя     	О. М. Коваленко