ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1369/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо ненарахування та невиплати грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” (далі – Постанова №153); зобов`язання здійснити нарахування та виплату грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої Постановою №153.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 під час дії воєнного стану з 13 лютого 2025 року на підставі контракту був прийнятий на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 та безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 . Позивач вважає, що має право на отримання грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень згідно з абзацами другим та четвертим пункту 4 Постанови №153. На переконання позивача, відповідач всупереч вимогам Постанови №153 та окремого доручення Міністра оборони від 20 лютого 2025 року №999/уд не забезпечив своєчасного формування документів для виплати одноразової грошової винагороди, що є порушенням його прав як військовослужбовця.
З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні (а.с.30-36). В обґрунтування своєї позиції відповідач вказав, що Постановою №153 передбачено виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах для осіб рядового складу Збройних Сил України, які до набрання чинності постановою (до 13 лютого 2025 року) у віці до 25 років (яким не виповнилося 25 років) були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (пункт 4 постанови), а також виплату одноразової грошової допомоги після укладення контракту для громадян України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на проходження військової служби на посади рядового складу (пункт 15 Порядку реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану, затвердженого пунктом 2 Постанови №153). Обидві виплати (винагорода та допомога) відрізняються підставами/умовами їх призначення.
Заперечуючи позовні вимоги щодо виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, відповідач наголосив, що позивач проходить військову службу з 19 лютого 2025 року, тож фактично він не міг набути право на виплату такої винагороди, передбаченої для осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Силах України, які до набрання чинності Постановою №153 (до 13 лютого 2025 року) у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Ухвалою суду від 25 березня 2026 року позовну заяву (у новій редакції) ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду (а.с.63).
Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Між Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (а.с.8-9), який відповідно до пункту 3 є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки. Контракт набирає чинності з 19 лютого 2025 року.
Згідно з витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19 лютого 2025 року №52 солдат ОСОБА_1 , призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19 лютого 2025 року №49-РС на посаду резерву 304 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що з 19 лютого 2025 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.39).
Надалі, як вбачається із витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 квітня 2025 року №113, солдат ОСОБА_1 , призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (про особовому складу) від 20 квітня 2025 року №106-РС на посаду оператора 2 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 2 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 1 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем, вважається таким, що з 21 квітня 2025 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.40).
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 14 лютого 2026 року №317 ОСОБА_1 у період з 05 травня 2025 року по 10 вересня 2025 року, з 13 вересня 2025 року по 19 жовтня 2025 року, з 25 жовтня 2025 року по 01 лютого 2026 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с.41).
Довідкою від 12 лютого 2026 року №1458/147 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) стверджується, що згідно з бойовим розпорядженням командира Військової частини НОМЕР_1 від 15 грудня 2025 року №7319дск для виконання бойових завдань із забезпеченням оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України ОСОБА_1 01 лютого 2026 року вибув у район населеного пункту Іванопілля Донецької області. Солдат ОСОБА_1 01 лютого 2026 року одержав вогнепальне осколкове сліпе поранення обох гомілок з вогнепальним переломом лівої великогомілкової кістки та кісток правої стопи; садно правої бічної стінки живота (не проникаюче) (а.с.28).
З матеріалів справи слідує, що в інтересах позивача його адвокатом 02 грудня 2025 року направлено скаргу до Міністерства оборони України на бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неоформлення документів на виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбаченої Постановою №153 (а.с.11), у відповідь на яку листом від 17 грудня 2025 року Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що до неї не надходили раніше звернення щодо виплати солдату ОСОБА_1 такої винагороди; у разі встановлення підстав для виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідні документи будуть передані для подальшого розгляду до Військової частини НОМЕР_3 .
Спір у цій справі виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої пунктом 4 Постанови №153.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Частина шоста статті 2 Закону №2232-XII станом на 24 лютого 2022 року визначала такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
За приписами пункту 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу. З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Отже, громадяни України призиваються на строкову військову службу чи на військову служби за призовом під час мобілізації або ж приймаються на військову службу за контрактом.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” (затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану”, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжений (триває до цього часу).
11 лютого 2025 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №153 (набрала чинності 13 лютого 2025 року), якою погодився з пропозицію Міністерства оборони та Міністерства внутрішніх справ стосовно реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (експериментальний проект). Пунктом 2 постанови затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі – Порядок №153), форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу; форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу, пов`язаних з експлуатацією безпілотних систем.
Згідно з пунктом 3 Постанови №153 (зі змінами): 1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби; 2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони; 3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Пунктом 4 Постанови №153 (зі змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2025 року №387 та від 30 липня 2025 року №942) установлено:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень (абзац другий);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) (абзац третій);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі (абзац четвертий);
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується (абзац п`ятий);
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання (абзаци шостий – дев`ятий). 
Попередні дії позивача до звернення до суду із позовом та зміст самого позову указує на те, що позивач прагне отримати одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, яка передбачена пунктом 4 Постанови №153.
Отже, оцінку доводам сторін при вирішенні спору суд надає у контексті умов, визначених нормами пункту 4 Постанови №153.
За приписами пункту 4 Постанови №153 на виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах можуть претендувати громадяни України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, зокрема, Збройних Сил, які:
1) на момент набрання чинності Постановою №153 (13 лютого 2025 року) не досягли віку 25 років і були прийняті/ призвані на військову службу під час введення в Україні воєнного стану та проходять військову службу. Тобто, Постанова №153 чітко пов`язує право на виплату винагороди із конкретною юридичною датою (військовослужбовець у віці до 25 років вже служив до 13 лютого 2025 року), що робить неможливим її застосування до осіб, які вступили на службу після вказаного терміну;
2) брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій) не менше шести місяців сукупно або за тих самих умов менше шести місяців сукупно та отримали під час захисту Вітчизни захворювання, поранення (травми, контузії, каліцтва), чи перебували та звільнені з полону (за винятком тих, які добровільно здалися в полон).
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 2025 року №942 вказані умови для отримання винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах розповсюджуються також на військовослужбовців, які не досягли віку 25 років і були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу/ або проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”/ або проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій) не менше шести місяців сукупно;
3) не притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни.
За своєю правовою природою одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах є компенсаційною виплатою для молодих військових за військову службу і бойовий досвід, здобутий станом на 13 лютого 2025 року. Ця винагорода не є тотожної одноразовій грошовій допомозі, яка за умовами пункту 15 Порядку №153 виплачується військовослужбовцям після укладення контракту відповідно до цього Порядку, проходження відповідної підготовки та вступу до виконання обов`язків за посадою у військових частинах відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії або Адміністрацією Держприкордонслужби.
За обставин справи ОСОБА_1 був призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_1 ; між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_1 укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, який набрав чинності з 19 лютого 2025 року. Укладенню контракту передував припис ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19 лютого 2025 року №22 та рапорт позивача від 19 лютого 2025 року. Згідно з витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19 лютого 2025 року №52 солдат ОСОБА_1 , призваний на військову службу за контрактом та призначений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19 лютого 2025 року №49-РС на посаду резерву 304 запасної роти (а.с.39).
Отже, на момент набрання чинності Постановою №153 (13 лютого 2025 року), яка визначає умови та коло осіб, які мають право на винагороду у розмірі 1 млн. гривень за тривалість проходження служби в бойових умовах, позивач не був військовослужбовцем та не проходив службу у Збройних Силах України. Наявність інших умов, таких як участь у бойових діях, відсутність дисциплінарних стягнень чи адміністративних правопорушень, є похідними та розглядається виключно щодо осіб, які пройшли первинний відбір за віковим та часовим критеріями.
Оскільки у випадку позивача військова служба розпочата після 13 лютого 2025 року, тобто не виконується умова для виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах - прийняття на службу до 13 лютого 2025 року, то подальша оцінка його службової діяльності для цілей виплати винагороди у розмірі 1 млн. гривень немає юридичного значення.
Перевіривши фактичну та юридичну обґрунтованість доводів сторін, суд дійшов висновку, що відповідач не допустив порушення прав позивача на отримання грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої пунктом 4 Постанови №153, оскільки за визначених у цьому пункті підстав та умов на відповідача не покладено обов`язок щодо її нарахування та виплати солдату ОСОБА_1 , прийнятому на військову службу після 13 лютого 2025 року.
Отже, у задоволенні позову належить відмовити.
Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк