30.04.26
22-ц/812/973/26
Провадження № 22-ц/812/973/26 Суддя першої інстанції Ротар М.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

30 квітня 2026 року м. Миколаїв Справа № 473/6332/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2026 року, повне судове рішення складено 03 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Ротар М.М., в залі судового засідання в м. Вознесенськ, за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, 

В С Т А Н О В И В:

01 грудня 2025 року Департамент патрульної поліції звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що 13 липня 2025 року близько 11 год. 04 хв., перебуваючи на території бази відпочинку «Волна» за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 в ході затримання різким рухом відштовхнув командира взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Житомирській області ДПП, у зв`язку з чим останній вдарився лівою частиною плеча об переднє ліве крило службового автомобіля, чим спричинили останньому легкі тілесні ушкодження.
В результаті чого службовий транспорт отримав механічні пошкодження, що спричинило матеріальні збитки позивачу, оскільки відповідно до реєстраційного документу вказаний транспортний засіб перебуває у власності департаменту патрульної поліції. 
Згідно висновку експертного дослідження від 18 вересня 2025 року № ЕД-19/106-25/14702-АВ, вартість матеріального збитку завданого департаменту патрульної поліції, пошкодженого відповідачем автомобіля складає 17 875.04 грн.
Посилаючись на викладене, Департамент патрульної поліції просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 17 875.04 грн.
Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції матеріальну шкоду в розмірі 8 937.52 грн та судовий збір в розмірі 3 028 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і завданою шкодою, суд приходить до висновку, що протиправними діями відповідача дійсно було завдано матеріальної шкоди майну, що належить позивачу.
З доданого до матеріалів справи висновку експертного дослідження від 18 вересня 2025 року № ЕД-19/106-25/14702-АВ, вартість матеріального збитку завданого власнику легкового автомобіля марки СКС Z1EE/ZRE210/ZRE210L-DEFDPW на базі автомобіля «Toyota Corolla», 2023 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 8 937.52 грн та визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ (Сврз) та величини ВТВ, тобто вказана сума матеріального збитку вже розрахована із врахуванням вартості відновлювального ремонту та вартості деталей, тому суд не може погодитися із розрахунком позивача щодо розміру матеріального збитку в сумі 17 875.04 грн.
Не погодившись з рішення суду, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині визначення розміру матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким вимоги позову задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції визначаючи розмір матеріальної шкоди, послався на висновок експертного дослідження, однак неправильно витлумачив його зміст та норми законодавства, що регулюють визначення розміру збитків та обмежив відшкодування лише вартістю ремонту з урахуванням фізичного зносу, не врахувавши втрату товарної вартості, що є складовою реальних збитків.
З аналізу експертного висновку від 18 вересня 2025 року № ЕД-19/106-25/14702-АВ випливає, що визначена експертом сума 8 937.52 грн відображає лише вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу складових. Водночас експерт окремо розрахував величину втрати товарної вартості автомобіля, яка також становить 8 937.52 грн.
Таким чином, загальна величина матеріального збитку, що відображає реальні витрати на повне відновлення транспортного засобу та втрату його вартості, становить 17 875.04 грн. Ця сума прямо відповідає методиці розрахунку матеріальних збитків для колісних транспортних засобів та враховує всі складові, необхідні для відновлення майнового стану позивача.
Суд першої інстанції не встановив, з яких саме підстав відновлення пошкодженого транспортного засобу можливе із використанням складових, вартість яких зменшена на коефіцієнт зносу, тоді як фактично відновлювальний ремонт транспортного засобу передбачає використання нових деталей, що відповідають технічним характеристикам транспортного засобу, а отже застосування такого коефіцієнта призводить до штучного зменшення розміру шкоди.
Суд першої інстанції, погоджуючись із висновком експертного дослідження в частині визначення вартості матеріального збитку у розмірі 8 937.52 грн, фактично ототожнив оціночну величину, визначену експертом із застосуванням коефіцієнта фізичного зносу, із реальним розміром шкоди, яка підлягає відшкодуванню, що є помилковим.
Суд першої інстанції відступаючи від зазначених правових позицій, без належного обґрунтування зменшив розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, не навів мотивів відхилення доводів позивача щодо повного розміру збитків та фактично не забезпечив дотримання принципу повного відшкодування шкоди, який є одним із базових принципів цивільного права.
На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що на підставі вироку Богунського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 345 частиною 2 КК України і призначено йому покарання за цим законом – 2 роки позбавлення волі. 
Вироком суду встановлено, що ОСОБА_1 13 липня 2025 року близько 11 год. 04 хв перебуваючи на території бази відпочинку «Волна», за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи, що поряд з ним знаходяться працівники поліції, які представились, перебували у форменому одязі, та виконували свої службові обов`язки, на ґрунті зневажливого ставлення до працівника правоохоронних органів, з метою невиконання законних вимог, ігноруючи неодноразові вимоги працівників поліції заспокоїтись та зупинитись, завдав один удар лівою рукою в область обличчя командиру роти № 1 батальйону УПП в Житомирській області ДПП ОСОБА_2 чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим до ОСОБА_1 було застосовано фізичну силу та спеціальні засоби «кайданки» відповідно до статті 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію».
В ході затримання ОСОБА_1 різким рухом відштовхнув командира взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Житомирській області ДПП Маньківського О.В., у зв`язку з чим останній вдарився лівою частиною плеча об переднє ліве крило службового автомобіля, чим спричинили останньому легкі тілесні ушкодження.
Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль марки СКС Z1EE/ZRE210/ZRE210L-DEFDPW на базі автомобіля «Toyota Corolla», 2023 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Департаменту патрульної поліції.
Згідно висновку експертного дослідження від 18 вересня 2025 року № ЕД-19/106-25/14702-АВ, вартість матеріального збитку завданого власнику легкового автомобіля марки СКС Z1EE/ZRE210/ZRE210L-DEFDPW на базі автомобіля «Toyota Corolla», 2023 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 8 937.52 грн та визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ (Сврз) та величини ВТВ, тобто вказана сума матеріального збитку вже розрахована із врахуванням вартості відновлювального ремонту та вартості деталей.
Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення у повній мірі не відповідає, з огляду на таке.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини 2 статті 16 ЦК України).
У частині 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди у позадоговірних (деліктних) зобов`язань.
Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.
Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини завдавача шкоди.
Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.
Відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі і майну громадянина або завдана майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Розглядаючи спір про відшкодування завданої шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.
До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, а відповідач має спростувати наявність своєї вини.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1, 2 статті 77 ЦПК України).
Згідно з частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оцінивши докази в сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини саме відповідача у вчиненні дій, наслідком яких завдано шкоду позивачу, а також причинно-наслідкового зв`язку з пошкодженням транспортного засобу позивача, діями відповідача та заподіяною майновою шкодою. 
Суд визначив розмір майнової шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження транспортного засобу марки СКС Z1EE/ZRE210/ZRE210L-DEFDPW на базі автомобіля «Toyota Corolla», 2023 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 8 937.52 грн, виходячи з   вартості ремонтно відновлюваних робіт та вартості необхідних для ремонту матеріалів.
Між тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції припустився помилки при визначенні розміру завданої майнової шкоди, визначивши її розмір в межах вартості відновлюваного ремонту без урахування величини втрати товарного вигляду транспортного засобу.
Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу (пункт 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика)).
Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина 2 статті 1192 ЦК України).
З висновку експертного дослідження від 18 вересня 2025 року № ЕД-19/106-25/14702-АВ, встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику легкового автомобіля марки СКС Z1EE/ZRE210/ZRE210L-DEFDPW на базі автомобіля «Toyota Corolla», 2023 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає: 5 940.0 грн – вартість ремонтно-відновлювальних робіт; 2 997.52 грн – вартість необхідних для ремонту матеріалів; та 8 937.52 грн – втрата товарної вартості.
З урахуванням викладеного, стягненню з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції підлягає вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки СКС Z1EE/ZRE210/ZRE210L-DEFDPW на базі автомобіля «Toyota Corolla» реєстраційний номер НОМЕР_1 , розмірі 8 937.52 грн та компенсація  втрати товарної вартості пошкодженого транспортного засобу у розмірі 8 937.52 грн, що загалом складає 17 875.04 грн. 
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу. Проте, в апеляційній скарзі скаржник вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині розміру майнової шкоди підлягає скасуванню, однак апеляційний суд вважає, що рішення суду в цій частині підлягає зміні.
За змістом пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення в частині розміру майнової шкоди підлягає зміні.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині розміру майнової шкоди, то законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.
Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну (правничу) допомогу.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволенні позову – на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 ЦПК України).
За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу задоволено частково, що не впливає на розмір судового збору за подання апеляційної скарги, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції у розмірі 4 542 грн.
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.
Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2026 року в частині розміру майнової шкоди змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції 17 875 (сімнадцять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн 04 коп. майнової шкоди та 4 542 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 30 квітня 2026 року.