Справа № 455/1/26
Провадження № 2/455/242/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

02 квітня 2026 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі: 
головуючого судді Кушніра А.В.,
секретар судового засідання Борковська Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

02.01.2026 представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Бобак О.Б. звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд визнати ОСОБА_1 власником житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 63,7 кв.м., житловою 26,8 кв.м., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати ОСОБА_1 , власником земельної ділянки площею 1,4260 га призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки - ОСОБА_2 . Спадкування майна ОСОБА_2 здійснюється за законом. З довідки, виданої старостинським округом №7 виконавчого комітету Добромильської міської ради відомо, що разом із ОСОБА_2 до дня її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала її дочка ОСОБА_1 , яка здійснювала догляд за своєю матір`ю. Зазначає, що спадкове майно, на яке відкрилась спадщина, становить житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 1,4260 га цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Також зазначає, що на заяву позивачки про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.09.2025 р. нотаріус Самбірської державної нотаріальної контори листом №1283/02-14 від 11.11.2025 р. повідомив про те, що не може видати їй свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 1,4260 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки не подані правовстановлюючі документи на вищезгадане майно та рекомендовано за захистом права як спадкоємця ОСОБА_2 звернутись до суду.
З огляду на наведене, просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2026 справу передано для розгляду судді Кушніру А.В.
Ухвалою судді від 13.01.2026 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. 
Ухвалою судді від 12.02.2026 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явилися, проте представник позивача подала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують.
Представник відповідача Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, зазначає, що проти задоволення позову не заперечують.
Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову, з огляду на таке.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9).
Згідно довідки №668 від 12.11.2025 року, виданої старостинським округом №7 Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області (а.с.12), відомо, що у житловому будинку, АДРЕСА_1 , станом на 15.04.1991 року відповідно до погосподарської книги була зареєстрована та проживала ОСОБА_2 , 1920 року народження, одна. Двір відносився до типу колгоспний.
З виписки з погосподарської книги №1 село Товарна, Болозівської сільської ради на 1991-1995 роки Старосамбірського району Львівської області (а.с.13) вбачається, що головою домогосподарства за адресою – АДРЕСА_1 була ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Житловий будинок - 1960 року побудови, загальна площа будинку 63,7 кв.м., в.т.ч. житлова 26,8 кв.м. ОСОБА_2 була передана в користування земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га.
Як слідує із листа ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 01.10.2025 (а.с.21), згідно Книги записів (реєстрації) державних актів на землю, зареєстрований державний акт на право власності на земельну ділянку за №371 від 11.09.2001, серії ІІІ-ЛВ №046333, площею 1,4260га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий на підставі рішення ХІІ сесії 3 демократичного скликання Конівської сільської ради від 25.06.2001 №42 на гр. ОСОБА_2 .
18 грудня 2025 року у місцевій газеті «Голос Самбірщини» (а.с.23, 24) розміщено оголошення, в якому зазначено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №046333 від 11.09.2001 р. виданий 11.09.2001 року на ім`я ОСОБА_2 , втрачений.
Позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.25).
Як вбачається з довідки №375 від 19.06.2025 року, виданої старостинським округом №7 Виконавчого комітету Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області (а.с.11), мати ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , 1920 року народження, до дня смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . До дня смерті з нею проживала без реєстрації її дочка, ОСОБА_1 , 1957 року народження, яка здійснювала догляд за своєю мамою, ОСОБА_2 , допомагала у веденні господарства, обробляла земельну ділянку. ОСОБА_1 займалася похованням своєї мами, після її смерті, проводила текучий ремонт будинку та обробляла земельну ділянку. Від імені ОСОБА_2 , виконавчий комітет Конівської сільської ради, яка ввійшла в склад Новоміської сільської ради, а наступна в склад Добромильської міської ради, заповіту не посвідчував.
23.09.2025 позивач ОСОБА_1 подала до нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно (а.с.10), а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельну частку (пай), яка знаходиться на території Конівської сільської ради Самбірського району Львівської області, проте державний нотаріус Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області листом №1283/02-14 від 11.11.2025 (а.с.7) повідомив позивача, що не вправі видати свідоцтво про право на спадщину на вищевказане спадкове майно, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надані правовстановлюючі документи на вищезгадане майно.
Правовідносини, наявні між сторонами, мають наступне правове регулювання.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні
Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.
Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. 
З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.
Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.
Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Як роз`яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. 
Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що у даних правовідносинах слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.).
Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом.
Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. 
Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. 
Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 
Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. 
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як встановлено судом та учасниками справи не оспорюється, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору, єдиним членом якого, яка станом на 15.04.1991року не втратила та зберегла право на частку в майні такого, була ОСОБА_2 . 
Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, ОСОБА_2 мала право власності на майно колгоспного двору вцілому. Проте право власності на спірний житловий будинок належним чином за ОСОБА_2 не оформлено.
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 також належала земельна ділянка площею 1,4260 га призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №046333 від 11.09.2001року, проте оригінал такого втрачено.
Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_2 . Заповіту ОСОБА_2 за життя не складала. Спадкоємцем за законом першої черги спадкування є дочка померлої – ОСОБА_1 (позивачка у справі), яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті матері. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, не встановлено.
Отже, право власності на спірне спадкове майно перейшло за правилами спадкування до позивачки ОСОБА_1 . 
Однак, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину на зазначене спадкове майно, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.
Позивач, згідно з вимогами частини першої статті 206 ЦПК України, може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій заяві.
Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідач визнав позов, про що зазначив у поданій до суду заяві. 
Таким чином, з огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України для задоволення позову і визнання за позивачем права власності на спірне спадкове майно.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП – НОМЕР_3 ), право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП – НОМЕР_3 ), право власності на земельну ділянку, площею 1,4260 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №046333 від 11.09.2001року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: Добромильська міська рада Самбірського району Львівської області, ЄДРПОУ: 04056003, місцезнаходження: м.Добромиль, пл.Ринок, 1, Самбірського району Львівської області.

Суддя А.В.Кушнір