ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року	Справа № 495/2193/26	
 	Номер провадження 2/495/2309/2026	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Федоровій Л.А.
за участю: 
представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мамонтової О.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 495/2193/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Третя особа Орган опіки та піклування в особі Київського територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради про припинення стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:
В березні 2026 року адвокат Мамонтова Ольга Анатоліївна в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Київського територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради про припинення стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
1.1. В позовній заяві позивач посилався на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, зареєстрованому 23.03.2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міського управління юстиції в Одеській області за актовим записом №86. Під час шлюбу у сторін народилися діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися з початком повномасштабного вторгнення військових формувань рф на територію України. Пізніше заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2023 року по справі №495/10548/22, яке набрало законної сили 21.06.2023 року, шлюб між сторонами розірвано офіційно. За судовим наказом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.12.2023 року по справі №495/14018/23 з позивача на користь відповідачки наразі стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 «в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця». Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, позивачеві стало відомо про те, що через зловживання спиртними напоями відповідачка не приділяла належної уваги вихованню молодшого сина ОСОБА_5 , результатом чого вперше стало вчинення останнім 04.12.2022 року крадіжки. В подальшому поведінка відповідачки щодо неналежного виконання обов`язків по догляду за неповнолітньою дитиною, сином ОСОБА_5 , погіршилася настільки, що мало місце не лише систематичне ухилення відповідачки від належного виконання батьківських обов`язків щодо хлопчика ОСОБА_3 , а й вчинення домашнього насильства щодо нього самого. Впродовж 2024 року час від часу хлопчик проживав з новою дружиною батька та батьком, позивачем по справі, коли відповідачка, мати дитини, ображала хлопчика, била та виганяла з квартири за адресою: квартира АДРЕСА_1 , де після розлучення батьків він фактично залишався проживати з матір`ю, відповідачкою по справі.
За висновком Комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 04.12.2025 року №3696/01-11, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, прийняла рішення вважати за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, гр. ОСОБА_1 .
Станом на сьогодні, заочним рішенням Хаджибейського районного суду м.
Одеси від 02.02.2026 року по справі №521/13897/24, визначено місце проживання молодшого сина позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з сім`єю його батька ОСОБА_1 . Більш того, фактично з кінця літа 2025 року хлопчик, ОСОБА_3 , постійно проживає з: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та її малолітньою донькою від першого шлюбу – ОСОБА_7 . Вказане підтверджується Актом про підтвердження фактичного місця проживання від 12.02.2026 року, висновком Комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 04.12.2025 року №3696/01-11 та рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 02.02.2026 року по справі №521/13897/24.
Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.
1.2. Правом подачі відзиву на позов відповідач не скористалася.
2. Рух справи у суді.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільна справа №495/2193/26 передана на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишка В.В.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.03.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мамонтова О.А підтримала позовні вимоги, пояснила, що дитина проживає разом із батьком та його новою дружиною. Зазначила, що мати не займається вихованням сина. Просила припинити стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 за судовим наказом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася, шляхом направлення судової повістки, яке повернуто до суду з відміткою «вручено особисто», причин неявки суду не відомі. 
Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі Київського територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, у вирішенні всіх питань покладаються на розсуд суду з урахуванням законних прав та інтересів дитини. 
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору.
4. Судом встановлено такі обставини справи.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, зареєстрованому 23.03.2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міського управління юстиції в Одеській області за актовим записом №86.
Під час шлюбу у сторін народилися діти - ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися з початком повномасштабного вторгнення військових формувань рф на територію України. Пізніше заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2023 року по справі №495/10548/22, яке набрало законної сили 21.06.2023 року, шлюб між сторонами розірвано офіційно.
За судовим наказом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської
області від 26.12.2023 року по справі №495/14018/23 з позивача на користь відповідачки наразі стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 «в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця».
Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, позивачеві стало відомо про те, що через зловживання спиртними напоями відповідачка не приділяла належної уваги вихованню молодшого сина ОСОБА_5 , результатом чого вперше стало вчинення останнім 04.12.2022 року крадіжки. Даний факт підтверджується відомостями, викладеними у постанові Малиновського районного суду м. Одеси від 16.02.2023 року у справі №521/716/23 за фактом скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1. ст. 184 КУпАП, зі змісту якої
можна побачити, що мати свою провину визнала в інкримінованому їй адміністративному проступку, але за формальними недоліками складеного працівниками поліції протоколу до відповідальності за цим провадженням відповідачка притягнута не була.
У подальшому поведінка відповідачки ОСОБА_2 , щодо неналежного виконання обов`язків по догляду за неповнолітньою дитиною, сином ОСОБА_5 , погіршилася настільки, що мало місце не лише систематичне ухилення відповідачки ОСОБА_2 від належного виконання батьківських обов`язків щодо хлопчика ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а й вчинення домашнього насильства щодо нього самого. На підтвердження зазначеного неодноразово виносилися постанови в порядку адміністративного провадження за ст. 173-2 КУпАП, ст. 184 КУпАП, а саме: вчинено домашнє насильство 15.09.2024 року за місцем реєстрації та, фактичного на той час, місця проживання дитини, а саме: АДРЕСА_2 , шляхом погроз дитині фізичною розправою в стані алкогольного сп`яніння; постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 14.11.2024 року у справі №521/15246/24 за фактом скоєння адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП; вчинено ухилення від виконання батьківських обов`язків в стані сильного алкогольного сп`яніння 15.09.2024 року за місцем реєстрації та, фактичного на той час, місця проживання дитини, а саме: АДРЕСА_2 ; постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 11.12.2024 року у справі №521/16032/24 за фактом скоєння адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП; постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 12.12.2024 року у справі №521/18330/24 за фактом скоєння адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП; постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 12.12.2024 року у справі №521/18329/24 за фактом скоєння адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП; вчинено ухилення від виконання батьківських обов`язків, а саме: не забезпечено відповідачкою належні умови для життя та розвитку дитини 07.07.2025 року за місцем реєстрації та, фактичного на той час, місця
проживання дитини, а саме: АДРЕСА_2 ; постанова Хаджибейського районного суду м. Одеси від 05.08.2025 року у справі №521/12310/25 за фактом скоєння адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 184 КУпАП; вчинено домашнє насильство, а саме: 07.07.2025 року відповідачка за місцем реєстрації та, фактичного на той час, місця проживання дитини, а саме: АДРЕСА_2 висловлювалась лайкою в бік дитини та нанесла декілька ударів по обличчю хлопчика, що не спричинило тілесних ушкоджень, але хлопчику була завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю, тим самим відповідачка вчинила повторно протягом року порушення ст.173-2 КУпАП; постанова Хаджибейського районного суду м. Одеси від 29.10.2025 року у справі №521/12018/25 за фактом скоєння адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 173-2 КУпАП; вчинено домашнє насильство, а саме: 19.08.2025 року відповідачка вигнала дитину з місця проживання дитини: АДРЕСА_2 , висловлювалась нецензурною лайкою, чим завдала шкоди психічному здоров`ю хлопчика; постанова Хаджибейського районного суду м. Одеси від
25.12.2025 року у справі №521/14932/25 за фактом скоєння адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 173-2 КУпАП; вчинено ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина 19.08.2025 року, а саме: систематично вживає алкогольні напої та не забезпечує належні умови для життя, розвитку, навчання та виховання малолітнього сина; постанова Хаджибейського районного суду м. Одеси від 25.12.2025 року у справі №521/14933/25 за фактом скоєння адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 184 КУпАП.
За висновком Комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 04.12.2025 року №3696/01-11, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, прийняла рішення вважати за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Станом на сьогодні, заочним рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 02.02.2026 року по справі №521/13897/24, визначено місце проживання молодшого сина позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з сім`єю його батька ОСОБА_1 .
Більш того, фактично з кінця літа 2025 року хлопчик, ОСОБА_3 , постійно проживає з: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та її малолітньою донькою від першого шлюбу – ОСОБА_7 . Вказане підтверджується Актом про підтвердження фактичного місця проживання від 12.02.2026 року, висновком Комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 04.12.2025 року №3696/01-11 та рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси
від 02.02.2026 року по справі №521/13897/24.
Окрім того, хлопчик навчається в Одеському ліцеї №51 Одеської міської ради з 2025-2026 навчального року, оскільки фактично з серпня 2025 року постійно проживає з батьком, а зазначений вище загально освітній навчальний заклад знаходиться поряд з фактичним місцем проживання батька. 
Також, Органом опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради здійснено огляд умов проживання хлопчика за адресою: АДРЕСА_3 , де наразі вимушено проживає позивач зі своєю новою родиною, про що складено відповідний Акт обстеження умов проживання від 19.02.2026 року, що додатково підтверджує факт постійного проживання дитини з батьком, його новою родиною, а не з матір`ю, яка продовжує отримувати грошові кошти на утримання дитини, яка з нею не проживає більше півроку.
Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
Згідно із ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
З аналізу статей 267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок батька платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження.
Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно із ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.
Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, чим порушує вимогу ст.180 СК України, згідно якій батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки було встановлено та підтверджено належними доказами, що одержувач аліментів ОСОБА_2 матеріально не утримує дитину, яка на теперішній час мешкає разом з платником аліментів - батьком та знаходиться на повному його утриманні.
5. Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судовий збір у сумі 1 211 гривень 20 коп.
Керуючись ст.3, 12, 81, 141, 265 ЦПК України, ст.179-184, 192, 273 Сімейного Кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Третя особа Орган опіки та піклування в особі Київського територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради про припинення стягнення аліментів на утримання дитини – задовольнити.
Припинити стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 за судовим наказом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.12.2023 року по справі №495/14018/23 з 01.08.2025 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривня 20 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення суду складений 18.05.2026.

Повне найменування сторін: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Третя особа: Орган опіки та піклування в особі Київського територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради, адреса: Одеська область, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 9, код ЄДРПОУ: 26303241.

Суддя Віталій МИШКО