ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/5735/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Кругового О.О., Малиш Н.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 р. (суддя Пасічник Ю.П.) в адміністративній справі №340/5735/25 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , про стягнення коштів, -
В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 13224, 41 грн. під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.
В обґрунтування позовної вимоги вказувалось на безпідставне набуття відповідачем грошового забезпечення відбулось. Службовим розслідуванням встановлено, що відповідач усвідомлюючи негативний характер своїх дій та настання покарання за них, не повернувся з лікування до військової частини, незаконно отримував грошове забезпечення, чим завдав матеріальної шкоди державі, що призвело до безпосереднього підриву боєздатності підрозділу, під час дії воєнного стану.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 р., ухваленим за результатом розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що суд першої інстанції, сприйнявши доводи позивача про те, що відповідачем вчинено самовільне залишення місця служби, утім не вжив достатніх та вичерпних заходів до застосування до відповідача матеріальної відповідальності, проявивши при цьому незнання відомчих нормативно-правових актів, обов`язкових до застосування при наданні оцінки відносин за участі військовослужбовців. Відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям…”, при самовільному залишенні місця служби (до зазначеної категорії належить і неповернення з лікувального закладу після лікування), військовослужбовець позбавляється 100 % премії та додаткової винагороди - у місяці, у якому здійснено самовільне залишення місця служби.
Відповідач процесуальним право на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі:
Відповідач ( ОСОБА_1 ) на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" у лютому 2025 року призваний на військову службу по мобілізації. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.02.2025 № 61 відповідача зараховано в списки особового складу та всі види забезпечення військової частини (а.с.11). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.04.2025 № 108 відповідача було направлено для проходження стаціонарного лікування до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12). Після звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого лікування та обстеження він був скерований до КНП "Одеський обласний клінічний медичний центр" ООР, де перебував на стаціонарному лікуванні з 14.04.2025 по 29.04.2025 (а.с.14, 39-41). 
02.05.2025 під час перевірки особового складу, який видув до ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з госпіталізацією та лікуванням, виявлено відсутність відповідача на службі (а.с.8, 13). Згідно з висновками службового розслідування, проведеного на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 370 від 05.05.2025, відповідач відсутній на службі без поважних причин з 30.04.2025 року (а.с.9-10, 17-26). Згідно з довідкою про надмірно сплачене грошове забезпечення, переплата виплаченого відповідачу за квітень 2025 року грошового забезпечення склала 13224,41 грн (а.с.16). 10.06.2025 командир військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) видав наказ № 251 "Про результати службового розслідування", яким, зокрема: за порушення пункту в) статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та за порушення статей 11,12,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відсутності на службі без поважних причин з 30.04.2025 і по теперішній час оголошено дисциплінарне стягнення: "СУВОРА ДОГАНА" телефоністу апаратної взводу зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_2 ; на підставі підпункту 1) пункту 1 Статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" солдата ОСОБА_3 притягнуто до повної матеріальної відповідальності у зв`язку з переплатою грошового забезпечення на загальну суму 13224,41 грн.
На підставі цього наказу позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у зв`язку із тим, що позивач не надав суду доказів того, що відповідач був ознайомлений із наказом № 251 від 10.06.2025 "Про результати службового розслідування" та відмовився від добровільного відшкодування шкоди, що згідно зі статтею 10 Закону № 160-ІХ давало б військовій частині НОМЕР_1 право на звернення з позовом про відшкодування шкоди (збитків) у судовому порядку. Крім того, позивач не навів будь-яких обґрунтувань притягнення відповідача згідно до наказу № 251 від 10.06.2025 до повної матеріальної відповідальності, у той час як Законом № 160-ІХ передбачено як підвищену, так повну та обмежену матеріальну відповідальність. Також, суду не надано доказів видання командиром військової частини наказу про припинення виплати відповідачу грошового забезпечення за період стягнення. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.
Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із проходженням відповідачем публічної (військової) служби.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон №2011-XII).
Статтею 9 Закону №2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (Порядок №260).
Згідно з пунктом 15 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується, серед іншого, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Водночас, відповідно до частини другої статті 24 Закону №2232-ХІІ, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. 
Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Як свідчать наявні у справі письмові докази, 02 травня 2025 р. (п`ятниця) командир Військової частини НОМЕР_1 був повідомлений рапортом т.в.о. начальника польового вузла про те, що солдат ОСОБА_1 , який вибув з 14.04.2025 по 29.04.2025 на медичне освідчення ВЛК, до місця служби не повернувся, на телефонні дзвінки не відповідає, місце його перебування невідоме (а.с.8). В цей же день, 02 травня 2025 р. командир Військової частини НОМЕР_1 видає наказ №127, відповідно до якого солдат ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у зв`язку із самовільним залишенням частини (а.с.13).05 травня 2025 (понеділок) командир Військової частини НОМЕР_1 наказом №370 за вказаним рапортом призначив службове розслідування (а.с.9).
Згідно довідки про надмірно сплачене грошове забезпечення, підписаної начальником фінансово-економічної служби – головним бухгалтером Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 надмірно виплачено 13224,41 грн. за 1 (одна) добу – 30.04.2025 (а.с.16). Всього було нараховано 19365,15 грн., після утримання податку (290,48 грн.) на картковий рахунок перераховано 19074,67 грн. 
Колегія суддів звертає увагу, що перерахунок 19074,67 грн. на картковий рахунок відповідача було здійснено Військовою частиною НОМЕР_1 07 травня 2025 р. (середа) о 14:32 (а.с.42). Тобто, виплата грошового забезпечення відповідачу за 30.04.2025 (у тому числі премії) здійснена, незважаючи на обізнаність командира Військової частини НОМЕР_1 про факт самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини та призначення службового розслідування. Акт службового розслідування не містить опису обставин, за яких було здійснено нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцю (відповідачу), який станом на виплату вже мав статус такого, що самовільно залишив військову частину. Також, колегія суддів акцентує увагу на тому, що у наказі № 251 "Про результати службового розслідування" період, за який виплачена сума 13224,41 грн. визначений як з 01.04.2024 по 30.04.2025 (а.с.28), а у зазначеній довідці чітко зафіксована виплата, як за "кількість діб" - "1", "з-по" 0 "30.04 - 30.04" (а.с.16). 
Щодо доводів скаржника про матеріальну відповідальність відповідача.
Згідно наказу № 251 від 10.06.2025 командира Військової частини НОМЕР_1 відповідача було притягнуто до повної матеріальної відповідальності на загальну суму 13244,41 грн. (а.с.29).
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає, Закон «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» №160-IX.
Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону №160-ІХ, матеріальна відповідальність визначена як вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Пряма дійсна шкода збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано (пункт 5 частини першої статті 1 Закону №160-ІХ).
Згідно з частиною першої статті 3 Закону №160-ІХ, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Частиною другою статті 3 Закону №160-ІХ передбачено, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди (стаття 4 Закону №160-ІХ).
Закон №160-ІХ передбачає такі види матеріальної відповідальності: обмежена, повна та підвищена.
Приписами статті 6 Закону №160-ІХ визначено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Посадові (службові) особи, винні в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, поліцейського, особи рядового та начальницького складу, за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, несуть повну матеріальну відповідальність у судовому порядку.
В статті 8 Закону №160-ІХ зазначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис (частина шоста, сьома статті 8 цього Закону).
Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. 
Скаржник/позивач в апеляційній скарзі стверджує, що відповідач був своєчасно ознайомлений з наказом про результати службового розслідування, і цей наказ він не оскаржив. Разом з цим, матеріали справи доказів на підтвердження цієї обставини не містять, про що зазначив і суд першої інстанції. Крім того, в наказі № 251 від 10.06.2025 не зазначена жодна із підстав, визначених статтею 6 Закону №160-ІХ.
Щодо доводів апеляційної скарги про незнання судом першої інстанції відомчих нормативно-правових актів, обов`язкових до застосування при наданні оцінки відносин за участі військовослужбовців - наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
За даними довідки надмірно сплачене грошове забезпечення складається із премії 13012,65 грн. та різниці в інших видах грошового забезпечення між тими, що були нараховані та виплачені, та тими, які за твердженням позивача, мали бути виплачені. Різниця складає у 211,76 грн., пояснень щодо виникнення якої позовна заява, апеляційна скарга та письмові докази не містять. Однак, основна сума, що заявлена до стягнення, складається із премії. 
Згідно п. 3 розділу ХУІ Порядку №260 виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.
Тобто, виплата премії відповідачу могла бути здійснена 07.05.2025 виключно на підставі відповідного наказу. Позивачем не надано суду доказів позбавлення відповідача премії за квітень 2025 року. Також, Крім того, наказом № 251 від 10.06.2025 призупинена виплата грошового забезпечення відповідачу лише з 01.05.2025.
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення, які визначені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, - відсутні.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 р. в адміністративній справі №340/5735/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 22 квітня 2026 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя О.О. Круговий 

суддя Н.І. Малиш