Справа № 453/708/26
№ провадження 2-о/453/52/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року Сколівський районний суд Львівської області в складі: 
головуючого - судді    Ясінського Ю.Є.,
секретаря судового засідання  Гринюк Л.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе Львівської області у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи – ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,-
в с т а н о в и в :

17 квітня 2026 заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладених на нього обов`язків:
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання з ним - ОСОБА_1 , як постраждалою особою, за адресою: АДРЕСА_1 , - строком на 6 (шість) місяців;
- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. 
Ухвалою судді від 20 квітня 2026 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.
В обгрунтування заявлених вимог заявник зазначив, що проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 . Заінтересована особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніде не працює. Вказує, що потерпає від насильства зі сторони вітчима ОСОБА_2 . Поведінка останнього негативно впливає на його здоров`я та працездатність. Після щоденних скандалів, сварок, образ та погроз з боку ОСОБА_2 , не може належним чином виконувати свої обов`язки. Неодноразово звертався за захистом до правоохоронних органів починаючи з 2023 року, проте це не дало жодного результату. ОСОБА_2 не змінив своєї поведінки, йому виносилися офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства, такий неодноразово притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності, що свідчить про систематичність вчинення насильства у сім`ї. 13 березня 2026 року звертався до суду із заявою в якій просив: - заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання з ним - ОСОБА_1 , як постраждалою особою, за адресою: АДРЕСА_1 , - строком на 6 (шість) місяців; - заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання його - ОСОБА_1 , як постраждалої особи, за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців; - заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести телефонні переговори з ним - ОСОБА_1 , як постраждалою особою, або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 (шість) місяців. Рішенням суду від 17 березня 2026 року, частково задоволено заяву.
Зважаючи на вище викладене заявник переконаний, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_2 щодо нього, а також настання тяжких наслідків для його здоров?я є дуже високою, і тому звертається до суду із заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією та судом до кривдника виявились неефективними та не захистили його від насильства.
У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, 04 травня 2026 року подав до суду заяву (вх.№3603) в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності.
Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. 
Згідно ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.
З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки учасників справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 рокуза№ 2229-VIII(даліЗакон № 2229-VIII), а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.
Частиною 2 ст. 3 Закону № 2229-VIII, визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед якихбатьки.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).
За пунктом 7 ч.1 ст. 1 Закону № 2229-VIII обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з ч.3 ст. 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У п.9 ч.1 ст. 1 Закону №2 229-VIII визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Суд, під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису, має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів як заявника, так і осіб, відносно яких заявник просить видати обмежувальний припис, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди також мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.
Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Пунктом 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з ч.3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У п.9 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Наведені висновки сформульовано у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 (провадження № 61-15016св19).
Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частинах 1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що 13 березня 2026 року заявник ОСОБА_1 вже звертався до суду із заявою про видачу обмежувального припису в якій просив: - заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання з ним - ОСОБА_1 , як постраждалою особою, за адресою: АДРЕСА_1 , - строком на 6 (шість) місяців;
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання його - ОСОБА_1 , як постраждалої особи, за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців; 
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести телефонні переговори з ним - ОСОБА_1 , як постраждалою особою, або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 (шість) місяців.
Рішенням суду від 17 березня 2026 року, частково задоволено заяву ОСОБА_1 . Видано обмежувальний припис, яким вжито наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , та покладено на нього наступні обов`язки: 
- заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести телефонні переговори з постраждалою особою - ОСОБА_1 , або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 (шість) місяців.
Разом із тим, із наданих суду доказів не вбачається, що після ухвалення попереднього судового рішення заінтересована особа вчиняла будь-які дії, які б свідчили про продовження домашнього насильства, порушення раніше встановлених обмежень чи існування нових ризиків для безпеки заявника. 
За відсутності належних, допустимих та достатніх доказів існування актуальної загрози правам, свободам та безпеці заявника, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви. 
Керуючись ст.4,12,13,19,95,258,259,263-265,350-1,350-8,354,355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Ю.Є. ЯСІНСЬКИЙ