Номер провадження: 22-ц/813/4649/26 
Справа № 513/1416/25
Головуючий у першій інстанції Миргород В. С.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, на рішення Саратського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Миргород В.С. 18 грудня 2025 року у с-щі Сарата Одеської області, -
встановила:

У жовтні 2025 року ОСОБА_3 звернулась до Саратського районного суду Одеської області зі вказаним вище позовом, вимоги якого обґрунтовані наступним.
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області по справі № 511/1373/13-ц від 26 червня 2013 року ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Аліменти в такому невеликому розмірі тривалий час не дозволяли позивачці забезпечувати належний рівень життя її дітей, проте вона не подавала на їх збільшення, оскільки знала, що фактично їх сплачувала мати відповідача із власної пенсії.
Однак, вже з травня 2021 року аліменти на утримання дітей перестали надходити, внаслідок чого станом на 08 квітня 2025 року у відповідача утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання синів у розмірі 47000,00 грн. Крім того, ОСОБА_3 зазначала, що відповідач не надає жодної фінансової допомоги на потреби дітей, у зв`язку із чим вона змушена звернутись до суду із позовом про зміну розміру аліментів, вважаючи, що наразі розмір аліментів у 500,00 грн. є несумісним з реаліями сьогодення, та просила суд збільшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 червня 2013 року на її користь з ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 18 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково.
Збільшено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 червня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і досягнення дітьми повноліття.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при розгляді даного спору: матеріальне становище платника аліментів не встановлювалося; факт покращення матеріального становища платника аліментів не досліджувався; факт зміни доходів або витрат платника аліментів не встановлювався; факт зміни сімейного стану платника аліментів не встановлювався; факт погіршення матеріального стану позивача не досліджувався; факт погіршення стану здоров`я дітей позивачки не встановлювався.
Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області по справі № 511/1373/13-ц від 26 червня 2013 року ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500,00 грн щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 посилалась на те, що аліменти в такому невеликому розмірі не відповідають реаліям сьогодення, а також не дозволяють позивачці забезпечувати належний рівень життя її дітей, приймаючи до уваги, що відповідач не надає фінансової підтримки на утримання синів.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно ч. 1-2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ст. ст. 150,180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», установлено у 2025 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня становив 2563 грн., для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн. 
Отже, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину від 6 до 18 років становить 1598 грн. 
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що розмір аліментів, який відповідач сплачує на утримання дітей в сумі по 500 грн. на кожну дитину, є у три рази меншим, ніж гарантовані законом 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно із роз`ясненнями, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів, що підлягає стягненню з платника аліментів.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 зазначала, що стягнутий судом з відповідача у 2013 році розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на одну дитину є вочевидь недостатнім для утримання дітей – сина ОСОБА_7 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягнуті з відповідача аліменти за рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області по справі № 511/1373/13-ц від 26 червня 2013 року у розмірі 500 грн. на кожну дитину є недостатніми, оскільки вказаний розмір аліментів суперечать положенням СК України про те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та в силу свого віку діти потребують більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що беззаперечно тягне і відповідну зміну матеріального становища позивача та ставить її у скрутне матеріальне становище. 
Крім того, судом правильно враховано, що інфляційні процеси, які відбулися в державі за останній час, не дозволяють позивачу забезпечити належне матеріальне утримання дітей та їх нормальний фізіологічний розвиток на визначену судом суму аліментів — 500 грн.
Колегія суддів погоджується із висновком суду, що зміна розміру стягнутих аліментів не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу та розміру стягнення аліментів, так і інтересам їхніх спільних дітей. 
Необґрунтованими при цьому є посилання відповідача, у якості підстави для відмови у позові, на те, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей: дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки вказана обставина не може бути підставою для звільнення ОСОБА_1 від передбаченого законом обов`язку належним чином утримувати старших дітей. 
Доводи відповідача про те, що з 29 вересня 2025 року та 09 жовтня 2025 року перебував на лікуванні у неврологічному відділенні в КНП «Голованівська лікарня» з діагнозом - Хронічна вертебрегенна L5-S1 радикулопатія справа на фоні остеохондрозу поперекового відділу хребта, виражений больовий та м`язово-тонічний синдроми, статико-динамічні порушення, сенсорні розлади, виписаний з лікарні, не свідчить про тривалу хворобу ОСОБА_1 та таке погіршення стану здоров`я, яке перешкоджатиме йому сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі, який забезпечить їх належне утримання. 
Аналогічно не надано ОСОБА_1 судам першої та апеляційної інстанцій доказів, що він не працює/ перебуває на обліку в центрі зайнятості, як особа що шукає роботу. Таким чином, враховуючи, що відповідач за віком є працездатною особою, колегія суддів погоджується із висновком суду про можливість виконання відповідачем свого обов`язку по матеріальному утриманню дітей сина ОСОБА_8 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом стягнення з апелянта аліментів в сумі по 3500 грн. на кожну дитину.
Вказані вище обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, у повному обсязі спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції при розгляді даного спору: матеріальне становище платника аліментів не встановлювалося; факт покращення матеріального становища платника аліментів не досліджувався; факт зміни доходів або витрат платника аліментів не встановлювався; факт зміни сімейного стану платника аліментів не встановлювався; факт погіршення матеріального стану позивача не досліджувався; факт погіршення стану здоров`я дітей позивачки не встановлювався. 
Враховуючи обставини, що мають істотне значення, прийнявши до уваги те, що утримання неповнолітніх дітей є обов`язком як батька, так і матері, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог, на підставі чого частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 .
При цьому доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ними, а тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування судового рішення відсутні.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Саратського районного суду Одеської області від 18 грудня 2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає. 
Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Саратського районного суду Одеської області від 18 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 25 травня 2026 року.

Судді Одеського
апеляційного суду С.О. Погорєлова

Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе