Справа № 526/2440/25
Провадження № 2/526/147/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

19 травня 2026 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - Киричка С.А.,
за участю секретаря – Дроботі Л.М.
представника позивача – адвоката Гузія С.М.
представника відповідачів адвоката Рой І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Гадяч цивільну справу № 526/2440/25 за позовом ТОВ «Агро-Край» до ОСОБА_1 , ФГ «Моя Земля 2025» про визнання додаткової угоди укладеної та визнання відсутнім права оренди в нового орендаря ,

встановив:
01 серпня 2025 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-край» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання додаткової угоди укладеною, яку мотивував тим, що 25 травня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі №б/н, строком на 7 років. Реєстрація права оренди земельної ділянки, загальною площею – 2,8666 га, яка розташована на території Березоволуцької сільської ради, Гадяцького району, Полтавській області, кадастровий номер 5320480700:00:008:0035 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснена 30.07.2018 року. 
Після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем земельної ділянки площею 2,866 г, кадастровий номер 5320480700:00:008:0035, цільове призначення для ведення сільськогосподарського виробництва, яка розташована розташована на території Березоволуцької сільської ради, Гадяцького району, Полтавській області, згідно свідоцтва на спадщину за законом є її дочка ОСОБА_1 . 
Додатковою угодою № б/н від 13 березня 2023 року до Договору оренди землі №б/н від 25.05.2018 викладено умови договору в новій редакції. Відповідно до п. 3.1 Договору оренди землі № б/н від 25.05.2018 договір укладено на 7 років, перебіг якого починається з дати підписання сторонами цього договору та діє до 25.05.2025. Умовами договору передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 місяць до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір продовжити його дію.
Позивач вважає, що після закінчення строку договору оренди він як орендар, який належним чином виконував договір, має переважне право поновити такий договір на новий строк.
Маючи намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди землі позивач повідомив орендаря про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк та своєчасно надав проект додаткової угоди. Таким чином, у зв`язку із закінченням 25.05.2025 строку дії Договору, на виконання п.3.2., 6.2 Договору позивачем 03.04.2025 спрямовано відповідачу повідомлення про намір продовжити дію Договору оренди № б/н від 25 травня 2025 року, вжиття власником землі заходів для забезпечення виконання вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та недопущення порушення права землекористувача. 
Вказує, що 23.08.2024 від ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Агро Край» надійшла заява в якій орендодавець повідомила, що не бажає укладати новий договір оренди, а має намір, після закінчення строку дії договору, самостійно здійснювати обробіток земельної ділянки, однак позивач вважає, що вказаний лист був направлений в порушення умов договору та ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки таке заперечення має надсилатися після надходження листа про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, а саме не пізніше за 30 днів до спливу Договору оренди землі. 
За цих підстав позивач вважає, що Договір оренди землі №б/н від 25.05.2025 є поновленим, а тому наявні підстави для визнання укладеною Додаткової угоди про поновлення строку його дії в судовому порядку.
Ухвалою Гадяцького районного суду від 12 серпня 2025 року позовну заяву ТОВ «Агро-Край» до ОСОБА_1 про визнання додаткової угоди укладеною залишено без руху.
Ухвалою Гадяцького районного суду від 19 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.
Ухвалою Гадяцького районного суду від 27 серпня 2025 року клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у цивільній справі за позовною заявою ТОВ «Агро Край» до ОСОБА_1 задоволено, справа призначена до судового розгляду.
24 вересня 2025 року представник позивача звернувся з заявою про збільшення розміру позовних вимог, яку обґрунтовує тим, що на момент звернення до суду у позивача були відсутні відмості про те, що відповідач передав право користування спірної земельної ділянки в користування третій особі, а саме те, що відповідач ОСОБА_1 , 01 вересня 2025 року року уклала договір оренди з іншим орендарем – Фермерським господарством «МОЯ ЗЕМЛЯ 2025», чим порушила переважне право позивача, як належного землекористувача, на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк.
В зв`язку з вищезазначеним просить визнати укладеною додаткову угоду №б/н до договору оренди землі №б/н від 25 травня 2018 року між ТОВ «Агро Край» та ОСОБА_1 ; визнати відсутнім право оренди ФГ «Моя земля 2025» на земельну ділянку площею 2,8666 га, кадастровий номер 5320480700:00:008:0035, яка розташована на території Березоволуцької сільської ради Миргородського (до адміністративного поділу Гадяцького) району Полтавської області, номер запису про інше речове право 61388012.
Суд створив учасникам процесу належні умови для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив та заперечень для висловлення своїх доводів і заперечень, повідомлення усіх відомих їм обставин та подання усіх можливих доказів.
17 вересня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Рой І.В. подала відзив на позовну заяву, згідно якого відповідачка позов не визнає з наступних підстав.
Дійсно, 25 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро Край » з врахуванням додаткових угод було укладено Договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,866 га, кадастровий номер 5320480700:00:008:0035, що розташована на території Березоволуцької сільської ради Миргородського району Полтавської області, яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину. Вказує, що 22 серпня 2024 року відповідач листом повідомила позивача про те, що не бажає продовжувати орендні відносини з ТОВ «Агро-Край», що вказує на волевиявлення орендодавця не поновлювати дію договору оренди землі. У з в`язку з цим, відповідач звернулася до державного реєстратора та припинила договірні відносини з позивачем, а 01 вересня 2025 року уклала Договір оренди землі з Фермерським господарством «Моя земля 2025». 
Разом з тим, відповідачка ОСОБА_1 вважає необґрунтованими доводи ТОВ «Агро Край» про те, що позивач виконав всі визначені ст. 33 Закону України «Про оренду землі» умови щодо реалізації свого переважного права перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), оскільки позивач неналежно виконував умови договору оренди землі в частині сплати орендної плати, а саме неодноразово несвоєчасно здійснював її виплату. Таким чином, просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, судові витрати покласти на позивача.
24 вересня 2025 року представник відповідача адвокат Рой І.В. надала додаткові пояснення, у яких зазначила, що відповідач виразила своє волевиявлення не продовжувати термін дії договору оренди з позивачем, направивши йому листа 22 серпня 2024 року, який був отриманий позивачем 23 серпня 2024 року. Таким чином, у визначений законом строк сторони договору оренди землі не дійшли згоди щодо укладення додаткової угоди до нього, і орендодавець повідомив орендаря про відмову в його продовженні, що підтверджується відповідним листом. Відповідач наголошує на тому, що переважне право ТОВ «Агро-Край» на поновлення договору оренди земельної ділянки не є порушеним, оскільки воля орендодавця на укладення нового договору відсутня, про що він був завчасно повідомлений. Тоді як доказів отримання позивачем листа-повідомлення від 03.04.2025 року направленого ТОВ «Агро-Край» на адресу ОСОБА_1 з пропозицією поновлення договору оренди земельної ділянки від 25.05.2018 року шляхом підписання додаткової угоди, не надано. 
Крім того, звертає увагу на те, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі
Протокольною ухвалою суду від 03 жовтня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про залучення відповідача Фермерське господарство «МОЯ ЗЕМЛЯ 2025». 
31 грудня 2025 року від представника відповідача ФГ «Моя земля 2025» надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що позивача було повідомлено про відсутність наміру продовжувати договір оренди землі, позивач порушував строки виплати орендної плати та текст додаткової угоди, що викладений в позовній заяві, відрізняється від її тексту, який було долучено до листа-повідомлення. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а судові витрати покласти на позивача.
02 січня 2026 року представником позивача надано відповідь на відзив, де вказує, що подана відповідачем ОСОБА_1 заява не відповідає вимогам встаномленим ст. 33 Закону України «Про оренду землі» , оскільки не містить жодних обгрунтованих заперечень щодо запропованих орендарем умов, не вказаний кадастровий номер земельної ділянки , а також відсутні будь які посилання на отриманий лист повідомлення орендаря. Таким чином, відповідачем взагалі не розглянуто пропозицію позивача на укладення договору оренди на новий строк, а тому стверджувати, що сторони не досягли домовленості щодо нових умов договору не можна. Разом з тим, відповідач повідомила, що планує обробляти земельну діляку самостійно, однак як стало відомо позивачу 01 вересня 2025 року відповідач уклала договір оренди землі з ФГ «МОЯ ЗЕМЛЯ 2025», що доводить її зловживання своїми правами як власником земельної ділянки. В зв`язку з цим, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Також, в подальшому, представником відповідачів адвокатом Рой І.В. подано додаткові пояснення.
Під час судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, заяві про збільшення/зменшення позовних вимог, відповіді на відзив.
Представник відповідачів позов не визнала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у відзивах та додаткових поясненнях.
Інші учасники справи, повідомлені про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
До суду 08 квітня 2026 через систему «Електронний суд» надійшли клопотання представника позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому просив зменшити розмір витрат на правову допомогу відповідачу ОСОБА_1 до 3000,00 грн., відповідачу ФГ «МОЯ ЗЕМЛЯ 2025» до 3000,00 грн. 
Суд, заслухавши представника позивача адвоката Гузія С.М. який підтримав позовні вимоги, представника відповідачів адвоката Рой І.В., яка не визнала позовні вимоги, дослідивши надані докази, проаналізувавши їх у повній сукупності, приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи із наступних підстав.
Відповідно до частини 1статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог частини 2 статті 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі".
Частиною 4 статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки та орендарем.
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України).
Правові підстави укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) визначаються статтею 33 Закону України "Про оренду землі".
Судом встановлено, що 25 равня 2018 року між ОСОБА_2 , як орендодавцем та ТОВ «Агро-Край», як орендарем було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5320480700:00:008:0035, загальною площею 2,8666 га, що розташована на території Березоволуцької сільської ради строком на 7 років. ( а.с. 9-11). 
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області 10 березня 2023 року,
ОСОБА_1 є спадкоємцем земельної ділянки кадастровий номер 5320480700:00:008:0035 загальною площею 2,8666 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Березоволуцької сільської ради Миргородського району Полтавської області. (а.с. 16) 
Вказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав де вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,8666 га, кадастровий номер 5320480700:00:008:0035, цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с. 17)
Таким чином, відповідач правомірно набула права власності на спірну земельну ділянку, а також до неї перейшли всі права спадкодавця ОСОБА_3 що належали їй у зв`язку з перебуванням у її власності вказаної земельної ділянки.
13 березня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Край», було укладено додаткову угоду до договору оренди від 25.05.2018 кадастровий номер 5320480700:00:008:0035, строк дії договору оренди (з урахуванням додаткової угоди до договору) 25.05.2025.(а.с. 13-15).
Відповідно до умов вищезазначеного договору оренди землі (в редакції додаткової угоди від 31.03.2023 р.), договір укладено строком на 7 років, сплив якого починається з дати підписання сторонами цього договору, тобто до 25.05.2025 р.). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 (один) місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
В пункті 12.2 Договору визначено, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності у порядку встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря.
Маючи намір продовжити договірні відносини із ОСОБА_1 , ТОВ "Агро Край" листом-повідомленням за вих.№ 342 від 03.04.2025 року звернулося до відповідачки з пропозицією поновити договір оренди земельної ділянки. До вказаного листа було долучено додаткову угоду на продовження дії Договору оренди земельної ділянки №б/н від 25.05.2018 року. (а.с.21)
Згідно копій рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вказаний лист отримано відповідачем 05.04.2025.
З виписки по рахунку АТ «Полтава-банк» за період 2022 по 2025 рік, та з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору ОСОБА_1 вбачається, що позивач сплачував відповідачу орендну плату за користування вищевказаною земельною ділянкою. (а.с 83-85)
Водночас судом встановлено, що ОСОБА_1 22 серпня 2024 р., тобто до закінчення строку дії договору оренди землі, був направлений лист-повідомлення, в якому вона висловила відсутність наміру надалі продовжувати строк дії орендних відносин з ТОВ "Агро-Край", зокрема, щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5320480700:00:008:0035 (а.с.133).
ТОВ "Агро-Край" вищевказаний лист отримало 23 серпня 2024 року (а.с.133 зворот).
З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.07.2025 видно, що інше речове право позивача за договором оренди від 25.05.2018 № б/н припинено.
Зокрема, судом встановлено, що 01 вересня 2025 р. між відповідачами ОСОБА_1 та ФГ "МОЯ ЗЕМЛЯ 2025" було укладено договір оренди землі від 01.09.2025 року щодо земельної ділянки площею 2,8666 га, кадастровий номер5320480700:00:008:0035, що підтверджується договором оренди землі від 01.09.2025 року, витягом з Державного реєстру речових прав від 08.09.2025 року (а.с.79).
Таким чином, оскільки між ТОВ "Агро-Край" та ОСОБА_1 не було досягнуто домовленості щодо поновлення договору оренди землі №б/н від 25.05.2018 року, строк якого закінчився 25.05.2025 року, та відповідачка після спливу строку його дії 01.09.2025 року уклала з іншим орендарем ФГ "Моя земля 2025" договір оренди землі, який 04.09.2025 року був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Звертаючись до суду з вищевказаним позовом, ТОВ "Агро-Край" посилається на те, що дії ОСОБА_1 не відповідають умовам договору оренди землі, положенням земельного законодавства та порушують переважне право позивача на поновлення оренди землі.
Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно ст.90 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.
За змістом ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно ст.16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.
Відповідно до ч.1 ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Отже, користуватися чужою земельною ділянкою, яка належить особі на праві приватної власності, можливо на праві оренди, підставою для якої є відповідний договір оренди.
Згідно ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
В силу вимог ч.ч.1-3 та ч.ч.5-6 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.
Як визначено в ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно із ч.1 ст.19 Закону України "Про оренду землі" строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.
За змістом ч.2 ст.792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

Правові підстави переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк визначені статтею 33 Закону України "Про оренду землі".
Так, відповідно до приписів ч.1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті).
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передання земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті).
Ці положення узгоджуються із загальною нормою ч.1 ст.777 ЦК України.
Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ст.33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує його обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору (постанови від 10 квітня 2018 року у справі №594/376/17-ц, від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18).
Без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим. Така угода має ознаки не тільки зобов`язального, але й речового договору, оскільки засвідчує волю сторін на передання земельної ділянки у тимчасове володіння орендареві на новий строк.
Тому зазначена додаткова угода згідно з пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк. Саме з цією реєстрацією закон пов`язує виникнення права оренди (стаття 125 ЗК України). Тому не можна вважати, що поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ст.33 Закону України "Про оренду землі", є "автоматичною" пролонгацією орендних правовідносин.
При цьому реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (частини друга-п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі") процедури, так і наявності волевиявлення сторін.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 902/619/17, від 27 червня 2019 року в справі № 923/925/18.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
Чинним законодавством, виходячи з аналізу положень статті 33 Закону України "Про оренду землі", не визначено спосіб повідомлення орендодавця. Зокрема такими способами можуть бути: подання такого повідомлення безпосередньо орендодавцю, надсилання його засобами поштового зв`язку, кур`єрською доставкою тощо. Орендар, реалізовуючи зазначений обов`язок щодо повідомлення про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди разом із проектом додаткової угоди (за частиною другою, частиною третьою статті 33 Закону України "Про оренду землі") також повинен усвідомлювати необхідність документального підтвердження виконання такого обов`язку. 
У свою чергу, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку AT "Укрпошта" (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 25.04.2018 р. у справі № 800/547/17, у справі № 24/260-23/52-6, від 21.01.2021 р. у справі № 910/16249/19, від 18.03.2021 р. у справі №911/3142/19, від 19.05.2021 р. у справі №910/16033/20, від 07.02.2024 р. у справі №904/853/23).
Виходячи з принципу добросовісності переговорів сторін орендних правовідносин, відтвореного у положеннях статті 33 Закону України "Про оренду землі", таке повідомлення повинно бути реалізовано у спосіб, який передбачав би можливість його вчасного отримання орендодавцем, обізнаність щодо руху та стану відправлення, та пред`явлення доказів на підтвердження виконання даної операції.
Судом встановлено, що ТОВ "Агро-Край" листом-повідомленням за вих.№ 342 від 03.04.2025 р., повідомило ОСОБА_1 про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк.
Одночасно ж судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 завчасно, до закінчення строку договору оренди землі – 25.05.2025 р. направила на адресу товариства лист-повідомлення, в якому вона висловила відсутність у неї наміру надалі продовжувати строк дії орендних відносин з ТОВ "Агро-Край", зокрема, щодо належної їй на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером 5320480700:00:008:0035 Вказаний лист ТОВ "Агро-Край" отримало 23.08.2024року.
Зазначене чітко та послідовно підтверджує безпідставність тверджень позивача щодо порушення його прав, оскільки ОСОБА_1 до закінчення строку договору оренди землі повідомила позивача про небажання поновлювати, продовжувати, переукладати, укладати в новій редакції договір оренди землі або в будь-який інший спосіб надавати йому право користування належною їй земельною ділянкою.
Разом з тим, посилання відповідача у відповіді на відзив на той факт, що позивачем у листі повідомленні був відсутній кадастровий номер спірної земельної ділянки спростовується, оскільки останній зазначений у наявному у матеріалах справи листі-повідомленні.
Лист орендодавця є достатнім підтвердженням відмови орендодавця від подальшої пролонгації відповідного договору на новий строк. Запропонований позивачем до укладення проект додаткової угоди до договору оренди землі містить інші умови, аніж сам договір оренди, та позивачем запропоновано доповнити такий договір новими пунктами.
Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Тобто для включення до договору оренди землі нових положень, запропонованих позивачем, необхідна згоди обидвох сторін правочину та у разі недосягнення домовленості щодо істотних умов договору переважне право на укладення договору оренди землі припиняється (ч.4 ст.33 Закону України "Про оренду землі").
Подібних висновків Верховний Суд дійшов у своїх постановах від 21 березня 2024 року у справі № 604/423/23, від 08 березня 2024 року у справі № 604/425/23, від 08 травня 2024 року у справі № 604/483/23.
Доводи позивача про те, що він виконав всі визначені статтею 33 Закону України "Про оренду землі" умови щодо реалізації свого переважного права перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, однак орендодавець не повідомив про намір укласти договір з іншим орендарем, є необґрунтованими, оскільки у визначений законом строк сторони договору оренди землі не дійшли згоди щодо укладення додаткової угоди до нього, і орендодавець завчасно повідомила орендаря про відмову в їх продовженні, що підтверджується відповідним листом.
Доводи позивача про те, що ОСОБА_1 не надала відповіді саме на лист ТОВ "Агро-Край" від 03.04.2025 щодо реалізації переважного права на укладення відповідного договору оренди землі на новий строк на увагу не заслуговують, так як не спростовують відсутність у відповідачки наміру продовжувати договірні правовідносини з позивачем як орендарем, про що вона його завчасно повідомила.
Окрім того, як вже вище зазначалося, згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі» після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Так, згідно п.4.4 договору оренди землі від 25.05.2018 р. орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року, та з досліджених судом доказів встановлено, що сплата орендної плати здійснювалась позивачем з порушенням вищевказаного строку, зокрема, орендну плату за 2024 рік було сплачено частинами 21.02.2025 року та 27.02.2025 , що підтверджується випискою АТ «Полтава-банк» з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 . 
Таким чином, доводи позивача про наявність у нього переважного право на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк у зв`язку з належним виконання ним умов договору не відповідають дійсності та підлягають спростуванню.
Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, крім іншого, свобода договору.
Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч.4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ст.203 ч.3 ЦК України).
Аналізуючи вищевказане, суд дійшов переконання, що для реалізації переважного права необхідна наявність двох складових в їх сукупності - дотримання встановленої законом процедури та наявності волевиявлення сторін.
Також Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
Такий висновок викладений у постановах Верховного суду від 28.05.2024 р. у справі №604/648/23, від 12.04.2024 р. у справі №131/970/23.
Направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди.
Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2025 р. в справі №604/646/23 (провадження № 61-1814св24).
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За приписами статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.
Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
В ході судового розгляду не встановлено наявність у позивача суб`єктивного матеріального права та охоронюваного законом інтересу на захист якого подано позов, зокрема, щодо порушення переважного права ТОВ "Агро-Край", оскільки ОСОБА_1 вказала на відсутність наміру продовжувати договірні відносини з оренди землі з позивачем, що беззаперечно свідчить про відсутність її волевиявлення на поновлення договору оренди землі чи укладення його на новий строк з позивачем. 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Водночас суд зауважує, що укладення ОСОБА_1 нового договору оренди землі з іншим орендатором не порушує переважне право ТОВ "Агро-Край" та підстав для скасування державної реєстрації права оренди ФГ "Моя земля 2025" на спірну земельну ділянку немає, оскільки дія попереднього договору оренди землі закінчилася 25.05.2025 року, а новий договір укладений відповідачами вже після припинення попереднього договору оренди, а саме 01.09.2025 року, тому причин відмовляти у проведенні державної реєстрації права оренди земельної ділянки з підстав, зазначених у позовній заяві, у державного реєстратора не було.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Таким чином, установивши, що у орендодавця відсутнє волевиявлення на укладення договору оренди землі з позивачем на новий строк, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Агро-Край.
Щодо розподілу судових витрат. 
Відповідно до ч.1, п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, тому сплачений ним судовий збір слід покласти на позивача ТОВ «Агро-Край».
Разом з тим, згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. 
Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача.
Ч. 2 ст. 137 цього Кодексу встановлено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналогічні положення викладені в ч. 1, 2 ст. 28 Правил адвокатської етики.
В даному випадку 15.09.2025 року між ОСОБА_1 та Адвокатом Рой І.В. був укладений договір про надання правової допомоги №б/н. На підтвердження повноважень представника відповідача адвоката Рой І.В. поданий відповідний ордер. Відповідно до акту виконаних робіт №1 до Договору про надання правової допомоги №б/н від 15.09.2025 року вартість юридичних послуг наданих ОСОБА_1 становить 16 000,00 грн.
Також, 29.12.2025 року між ФГ «Моя земля 2025» та Адвокатом Рой І.В. був укладений договір про надання адвокатських послуг №б/н. На підтвердження повноважень представника відповідача адвоката Рой І.В. поданий відповідний ордер. Відповідно до акту виконаних робіт №1 до Договору про надання правової допомоги №б/н від 29.12.2025 року вартість юридичних послуг наданих ФГ «Моя земля 2025» становить 13 000,00 грн.
Між тим адвокат Рой І.В. приймала участь у судових засідання по вищевказаній цивільній справі 10.09.2015 року, 03.10.2025 року, 26.11.2025 року 30.12.2025 року, 03.03.2025 року (у приміщенні Гадяцького районного суду Полтавської області.)
Вивчивши докази, надані представником відповідача Курочки Н.А. та відповідача ФГ «Моя земля 2025» адвокатом Рой І.В., суд дійшов висновку, що надання правничої допомоги підтверджено належними та допустимими доказами.
Ч. 4 ст. 137 ЦПІК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Позивач заперечуючи розмір витрат на оплату послуг адвоката вказує, що вказані суми зазначені з порушенням принципів розумності та обґрунтованості.
Оцінюючи надані сторонами докази з метою їх розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України, суд враховує висновки, викладені у наступних постановах Верховного Суду:
- Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду у справі № 922/445/19, що в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
- Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року (п. 21), що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін;
- Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1964/21 від 16.11.2022, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.
Оцінюючи з метою розподілу судових витрат надані сторонами докази за критеріями, визначеними у ч. 4 ст. 137 ЦПІК України, зважаючи на відмову у задоволенні вимог позову, враховуючи складність справи, кількість та якість поданих представником відповідачів у справі заяв та процесуальних документів, кількість проведених судових засідань, у яких брала участь адвокат, що є представниками відповідачів, суд вважає, що вартість наданих відповідачу ОСОБА_1 та відповідачу ФГ «Моя земля 2025» послуг з правничої допомоги у цій справі є співмірною зі складністю цієї справи, тому витрати, у розмірі 16 000,00 гривень та 13 000,00 , підлягають розподілу, і суд присуджує сторонам, на користь яких ухвалено судове рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 83, 89, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

вирішив:
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-край» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «МОЯ ЗЕМЛЯ 2025» , про визнання додаткової угоди укладеною та визнання відсутнім права оренди в нового орендаря відмовити.
Стягнути зТовариства з обмеженою відповідальністю «Агро-край» (код ЄДРПОУ 41103827) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати на правову допомогу у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) грн.
Стягнути зТовариства з обмеженою відповідальністю «Агро-край» (код ЄДРПОУ 41103827) на користь Фермерського господарства «МОЯ ЗЕМЛЯ 2025» , ЄДРПОУ 4573086, витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 травня 2026 року.

Суддя: С. А. Киричок