ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/144/26 Справа № 191/4754/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Костеленко Я. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в м.Дніпрі справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» на заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року у складі судді Костеленко Я.Ю. по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,–

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2024 року ТОВ «Коллект центр» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором (а.с. 3-6), в обґрунтування якого посилалось на те, що 05.01.2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено Договір №8075166926. Цей Кредитний договір, паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення кредитного договору та до яких позичальник приєднався, підписавши кредитний договір, складають єдиний кредитний договір. 14.09.2020 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір №002/8513339-СК. 15.09.2020 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено Договір №8044943889. Цей Кредитний договір, Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення кредитного договору та до яких позичальник приєднався, підписавши кредитний договір, складають єдиний кредитний договір. 07.10.2016 року було укладено договір №ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило на користь АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами №8075166926, №8044943889. 21.12.2023 року було укладено договір №НІ/11/13-Ф, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами №8075166926, №002/8513339-СК, №8044943889. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договорами №8075166926. №002/8513339-СК, №8044943889. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №8075166926 від 05.01.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості становить 23 333,44 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) — 12 441,36 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги — 2 094,07 грн; заборгованість за комісіями — 8 798,01 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №002/8513339-СК від 14.09.2020 року, що підлягає стягненню з позичальника, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 2 442,58 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) — 1 393,10 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги — 1 049,48 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №8044943889 від 15.09.2020 року, що підлягає стягненню з позичальника, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 10 337,26 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) — 3 813,84 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 0,03 грн; заборгованість за комісіями — 6 523,39 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними договорами, що підлягає стягненню з позичальника, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 36 113,28 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) — 17 648,30 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги — 3 143,58 грн; заборгованість за комісіями — 15 321,40 грн. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання права грошової вимоги ТОВ «Коллект Центр», здійснювались безпосередньо попередніми кредиторами станом на день відступлення права вимоги, зі сторони ТОВ «Коллект Центр» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань. 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договорами №8075166926 від 05.01.2021 року, №002/8513339-СК від 14.09.2020 року, №8044943889 від 15.09.2020 року у загальному розмірі 36 113,28 грн та понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3 028,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн.
Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №002/8513339-СК від 14.09.2020 року у розмірі 2 442 (дві тисячі чотириста сорок дві) грн 58 коп, яка складається з наступного: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) — 1 393,10 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги — 1 049,48 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр»судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп, а також витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп (а.с. 164-167).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Коллект Центр» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05.01.2021 року №8075166926 в розмірі 23 333, 44 грн та кредитним договором від 15.09.2020 року №8044943889 в розмірі 10 337, 26 грн  та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 171-177). 
ОСОБА_1  не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду в оскарженій частині скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 05.01.2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №8075166926 відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 17 308,48 грн строком на 24 місяці та процентами у розмірі 2,99% щомісяця.
14.09.2020 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір №002/8513339-СК відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі у вигляді встановленого кредитного ліміту до 100000 грн строком на 12 місяців з автоматичною пролонгацією з пільговою процентною ставкою 0,00001% річних та базовою процентною ставкою 43,2 % річних.
15.09.2020 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №8044943889, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 16 658,00 грн строком на 12 місяці та процентами у розмірі 2,99% щомісяця.
Відповідно до договору №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило на користь АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зазначених в реєстрі прав вимоги.
Згідно укладеного договору №НІ/11/13-Ф від 21.12.2023 року АТ «Таскомбанк» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зазначених в реєстрі прав вимоги.
Згідно з розрахунком заборгованості у ОСОБА_1 наявна наступна заборгованість:
- за кредитним договором №8075166926 від 05.01.2021 року у розмірі 23 333,44 грн, яка складається з наступного: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) — 12 441,36 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги — 2 094,07 грн; заборгованість за комісіями — 8 798,01 грн.
- за кредитним договором №002/8513339-СК від 14.09.2020 року у розмірі 2 442,58 грн, яка складається з наступного: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) — 1 393,10 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги — 1 049,48 грн.
- за кредитним договором №8044943889 від 15.09.2020 року у розмірі 10 337,26 грн, яка складається з наступного: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) — 3 813,84 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 0,03 грн; заборгованість за комісіями — 6 523,39 грн.
Доказів повернення грошових коштів матеріали справи не містять.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення місцевого суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договорами від 05.01.2021 року №8075166926 в розмірі 23 333, 44 грн та кредитним договором від 15.09.2020 року №8044943889 в розмірі 10 337, 26 грн, тому в іншій частині рішення місцевого суду колегією суддів не переглядається. 
Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2020 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №8044943889.
Також, 05.01.2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №8075166926. 
Факт укладання вищевказаних кредитних договорів відповідачем не заперечується, правомірність вказаних правочинів не спростована.
В матеріалах справи наявні виписки по рахункам відповідача за кредитними договорами від 05.01.2021 року №8075166926 та від 15.09.2020 року №8044943889, якою підтверджується факт користування кредитними коштами та їх рух, яка є належним доказом у справі.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
Факт отримання кредитних коштів та користування ними відповідачем не заперечується та не спростовано будь-якими належними, допустимим та достатніми доказами.
В матеріалах справи також наявні розрахунки заборгованості за кредитними договорами від 05.01.2021 року №8075166926 та від 15.09.2020 року №8044943889, з яких вбачається надання кредитних коштів клієнту, отримання таких коштів клієнтом, а також нарахування процентів. Доказів чи заперечень які б спростовували правильність наданих банком розрахунків заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано.
Отже, вказані розрахунки заборгованості є належними доказами наявності заборгованості позичальника, котрий узгоджується з умовами кредитних договорів та фактом отримання відповідачем кредитних коштів.
Згідно з розрахунками заборгованості у ОСОБА_1 наявна наступна заборгованість:
- за кредитним договором №8075166926 від 05.01.2021 року у розмірі 23 333,44 грн, яка складається з наступного: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) — 12 441,36 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги — 2 094,07 грн; заборгованість за комісіями — 8 798,01 грн.
- за кредитним договором №8044943889 від 15.09.2020 року у розмірі 10 337,26 грн, яка складається з наступного: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) — 3 813,84 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 0,03 грн; заборгованість за комісіями — 6 523,39 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, передання ним своїх зобов`язань іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» в частині стягнення заборгованості за за договорами від 05.01.2021 року №8075166926 в розмірі 23 333, 44 грн та кредитним договором від 15.09.2020 року №8044943889 в розмірі 10 337, 26 грн виходив з того, що матеріали справи не містять відомостей, що станом на момент укладення договору №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» (первісний кредитор) та АТ «Таскомбанк» (новий кредитор) до нового кредитора перейшло право грошової вимоги первісного кредитора до боржника ОСОБА_1 за договорами №8075166926 від 05.01.2021 року та №8044943889 від 15.09.2020 року на дату відступлення прав вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом. Так, договір №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, доданий до матеріалів справи, укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» (первісний кредитор) та АТ «Таскомбанк» (новий кредитор), тобто ще до підписання кредитних договорів №8075166926 від 05.01.2021 року та № №8044943889 від 15.09.2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 . Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження позивача про набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитними договорами №8075166926 від 05.01.2021 року та №8044943889 від 15.09.2020 року перед ТОВ «Коллект Центр» у зв`язку з укладенням договору №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами. Отже, ТОВ «Коллект Центр» за кредитними договорами №8075166926 від 05.01.2021 року та №8044943889 від 15.09.2020 року є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитними договорами, укладеними 05.01.2021 року та 15.09.2020 року між ним та ТОВ «ФК «ЦФР».
Апеляційний суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази вважає, що висновки суду першої інстанції суперечать наявним у справі доказам та не ґрунтуються на вищенаведених нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Щодо переходу права вимоги за договором №8075166926 від 05.01.2021 року. 
20.09.2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено Договір факторингу №200921.
Відповідно до п. 2.1. договору факторингу №200921 в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимог та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним. 
Позивачем разом із вказаним договором факторингу надано реєстр прав вимог до договору факторингу №200921 від 20.09.2021 року, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №8075166926 від 05.01.2021 року попереднім кредитором ТОВ «ФК» Центр фінансових рішень» передано новому кредитору АТ «Таскомбанк».
21.12.2023 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Коллект центр» укладено Договір факторингу №НІ/11/13-Ф.
Відповідно до п. 2.1. договору факторингу №НІ/11/13-Ф в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п.2.3. договору факторингу №НІ/11/13-Ф відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку №2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно п.3.1. цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог — підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору. 
Позивачем разом із вказаним договором факторингу надано акт прийому-передачі інформації згідно реєстру прав вимоги в електронному вигляді за договором факторингу №НІ/11/13-Ф від 21.12.2023 року та Додаток №1 Реєстр прав вимог, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №8075166926 від 05.01.2021 року попереднім кредитором АТ «Таскомбанк» передано новому кредитору ТОВ «Коллект центр». Також на підтвердження сплати суми фінансування за договором факторингу №НІ/11/13-Ф від 21.12.2023 року позивачем надано платіжну інструкцію від 21.12.2023 року №0403670000.
Щодо відсутні доказів оплати за договором факторингу №200921 від 20.09.2021 року колегія суддів виходить з наступного.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції не врахував те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року у справі №759/24061/19, провадження №61-8593св21).
Матеріали справи не містять відомостей, що укладений між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» правочин факторингу оспорювався сторонами чи існує рішення суду, яким визнано його недійсним.
Також ТОВ «Коллект центр» не було стороною укладеного 20.09.2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» договору факторингу №200921, тобто об`єктивно позбавлено можливості надати підтвердження оплати за цим договором.
Позивачем разом із позовною заявою подано наявні у нього документи на підтвердження переходу до нього прав вимоги до відповідача.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Вказані вище договори факторингу у встановленому порядку недійсним не визнані, тобто в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.
У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі №910/14452/20). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року справі №129/1033/13-ц.
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, апеляційний суд вважає, що надані докази у їх сукупності підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором №8075166926 від 05.01.2021 року.
Висновки суду про те, що набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором №8075166926 від 05.01.2021 року перед ТОВ «Коллект Центр» у зв`язку з укладенням договору №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому ТОВ «Коллект Центр» є неналежним позивачем є безпідставними оскільки спростовуються доказами наявними в матеріалах справи. Суд помилково вважав, що перехід права вимоги за кредитним договором №8075166926 від 05.01.2021 року відбувся саме за договором факторингу №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, оскільки такий перехід від первісного кредитора до АТ «Таскомбанк» відбувся на підставі договору факторингу №200921 від 20.09.2021 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. 
Отже доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження.
Щодо переходу права вимоги за договором №8044943889 від 15.09.2020 року. 
07.10.2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016.
Відповідно до п.2.2. договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, сторони погодили, що ТОВ «ФК «ЦФР» має право щоденно передавати (відступати) АТ «Таскомбанк» свої права вимоги до позичальників, а АТ «Таскомбанк» зобов`язаний набути такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги.
Пунктом 9.2. договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-102016 від 07.10.2016 року сторони узгодили, що цей договір діє протягом одного календарного року, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
Згідно п. 9.4. договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-016 від 07.10.2016 року, у випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору жодна з сторін не ініціювала його розірвання – договір вважається пролонгований на наступний календарний рік.
Позивачем разом із вказаним договором відступлення права вимоги надано реєстр прав вимог від 16.09.20202 року до договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-102016 від 07.10.2016 року, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №8044943889 від 15.09.2020 року попереднім кредитором ТОВ «ФК» Центр фінансових рішень» передано новому кредитору АТ «Таскомбанк».
Тобто відступлення права вимоги до боржника ОСОБА_1 та їх перехід до АТ «Таскомбанк» відбулося 16.09.2020 року.
21.12.2023 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Коллект центр» укладено Договір факторингу №НІ/11/13-Ф.
Відповідно до п. 2.1. договору факторингу №НІ/11/13-Ф в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п.2.3. договору факторингу №НІ/11/13-Ф відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку №2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно п.3.1. цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог — підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору. 
Позивачем разом із вказаним договором факторингу надано акт прийому-передачі інформації згідно реєстру прав вимоги в електронному вигляді за договором факторингу №НІ/11/13-Ф від 21.12.2023 року та Додаток №1 Реєстр прав вимог, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №8044943889 від 15.09.2020 року попереднім кредитором АТ «Таскомбанк» передано новому кредитору ТОВ «Коллект центр». Також на підтвердження сплати суми фінансування за договором факторингу №НІ/11/13-Ф від 21.12.2023 року позивачем надано платіжну інструкцію від 21.12.2023 року №0403670000.
Щодо відсутні доказів оплати за договором про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-102016 від 07.10.2016 року колегія суддів виходить з наступного.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції не врахував те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року у справі №759/24061/19, провадження №61-8593св21).
Матеріали справи не містять відомостей, що укладений між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» правочин про відступлення права вимоги оспорювався сторонами чи існує рішення суду, яким визнано його недійсним.
Також ТОВ «Коллект центр» не було стороною укладеного 16.09.2020 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-102016, тобто об`єктивно позбавлено можливості надати підтвердження оплати за цим договором.
Позивачем разом із позовною заявою подано наявні у нього документи на підтвердження переходу до нього прав вимоги до відповідача.
Висновки суду про те, що набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором №8044943889 від 15.09.2020 року перед ТОВ «Коллект Центр» у зв`язку з укладенням договору №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому ТОВ «Коллект Центр» є неналежним позивачем є безпідставними оскільки спростовуються доказами наявними в матеріалах справи. 
Отже доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження.
Що стосується розміру заборгованості, то апеляційний суд виходить з наступного.
З розрахунків заборгованості слідує, що ОСОБА_1 не було повернуто тіло за договорами №8075166926 від 05.01.2021 року та №8044943889 від 15.09.2020 року, а відтак сума в загальному розмірі 16 255,20 грн, яка складається з: 12 441,36 грн — заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) згідно договору №8075166926 від 05.01.2021 року та 3 813,84 грн — заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) згідно договору №8044943889 від 15.09.2020 року, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Що стосується процентів, то апеляційний суд виходить з того, що за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З розрахунку заборгованості слідує, що проценти у загальному розмірі 2 094,10 грн, які складаються з: 2 094,07 грн — заборгованість за нарахованими процентами за договором №8075166926 від 05.01.2021 року та 0,03 грн — заборгованість за нарахованими процентами за договором №8044943889 від 15.09.2020 року, нараховані в межах строку дії вищевказаних договорів.
Разом з тим, договорами №8075166926 від 05.01.2021 року та №8044943889 від 15.09.2020 року не було передбачено сплати позичальником комісії. В позовній заяві та апеляційній скарзі ТОВ «Коллект Центр» також не зазначило на підставі якого саме пункту договорів була нарахована заборгованість по комісії в загальному розмірі 15 321,40 грн, яка складається з: 8 798,01 грн — заборгованість за комісією по договору №8075166926 від 05.01.2021 року та 6 523,39 грн — заборгованість за комісією по договору №8044943889 від 15.09.2020 року. Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по комісії у загальному розмірі 15 321,40 грн.
Таким чином, з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню заборгованість за договорами в загальному розмірі 18 349,30 грн, з яких: заборгованість за договором №8075166926 від 05.01.2021 року у розмірі 14 535,43 грн, яка складається з: 12 441,36 грн — заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 2 094,07 грн — заборгованість за нарахованими процентами, заборгованість за договором №8044943889 від 15.09.2020 року у розмірі 3 813,87 грн, яка складається з: 3 813,84 грн — заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 0,03 грн — заборгованість за нарахованими процентами.
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення в оскарженій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).  
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи заслуговують на увагу, та знайшли своє підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом
Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви ТОВ «Коллект Центр» сплатило судовий збір у сумі 3 028,00 грн.
Також, ТОВ «Коллект Центр» в позові зазначило орієнтовний розрахунок судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн, які підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, та які просив стягнути з відповідача.
Рішенням місцевого суду вимоги щодо витрат на правничу допомогу задоволено частково та стягнуто їх у розмірі 4 000,00 грн. При визначенні вказаного розміру судом першої інстанції було враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, те, що справа є незначної складності, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а також те, що вказаний розмір відповідає критерію об`єктивності та буде співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі. 
Зі змісту апеляційної скарги видно, що апелянт не оскаржує рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу. Апелянт в апеляційній скарзі не наводить будь-яких доводів щодо наявності підстав для збільшення такого розміру. Враховуючи вказане, колегія суддів не вбачає підстав для перегляду рішення суду в цій частині.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення в оскарженій частині та часткового задоволення позовних вимог в оскарженій частині, а також враховуючи, що судом було також задоволено частину позовних вимог позивача та рішення в цій частині оскаржується, сплачений позивачем до суду першої інстанції судовий збір підлягає зменшенню з 3 028,00 грн до 1 743,22 грн (57,57% (18 349,30 грн грн * 100 / 36 113,28 грн).
При подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у сумі 4 542,00 грн.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги 50,81% (30 305,00 грн * 100 / 36 113,28 грн), а саме у розмірі 2 307,79 грн (4 542,00 грн * 50,81%).
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» — задовольнити частково.
Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року в оскарженій частині — скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за договором №8075166926 від 05.01.2021 року у розмірі 14 535,43 грн, яка складається з: 12 441,36 грн — заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 2 094,07 грн — заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за договором №8044943889 від 15.09.2020 року у розмірі 3 813,87 грн, яка складається з: 3 813,84 грн — заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 0,03 грн — заборгованість за нарахованими процентами.
Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору — змінити шляхом зменшення його розміру пропорційно до задоволених вимог з 3 028,00 грн до 1 743,22 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог у сумі 2 307,79 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Повний текст постанови складено «20» травня 2026 року.

Головуючий:        В.С. Городнича

Судді:           М.Ю. Петешенкова

М.О. Макаров