ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року 
м. Київ
справа №380/4474/25
адміністративне провадження № К/990/12965/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом  ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року (ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Качмара В.Я., суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.),
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1. У лютому 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка, скаржниця) звернулася до адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - третя особа, ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати пункт 33 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22 листопада 2024 року №196/975 про призначення дружині померлого внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, солдата ОСОБА_2 , одноразової грошової допомоги в розмірі 671000,00 грн;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , внаслідок захворювання та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 (далі - постанова КМУ №168) та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) в розмірі 15000000,00 грн та здійснити виплату одноразової грошової допомоги.
2. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона є дружиною загиблого солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який 01 березня 2022 року був мобілізований до ЗСУ. ІНФОРМАЦІЯ_3 під час бойового чергування у н.п. Табаївка Куп`янського району Харківської області він помер у зв`язку з різким погіршенням здоров`я, що підтверджується сповіщенням військової частини та лікарським свідоцтвом про смерть (гостре порушення кровообігу, коронарокардіосклероз, атеросклеротична хвороба серця). Позивачка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ №168, однак отримала відмову. Вважає таку відмову протиправною, оскільки смерть чоловіка пов`язана із захистом Батьківщини під час воєнного стану.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року позов задоволено.
4. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що смерть військовослужбовця настала у період дії воєнного стану під час виконання обов`язків військової служби та безпосередньої участі у заходах із забезпечення оборони держави, при цьому встановлено причинний зв`язок захворювання із захистом Батьківщини. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачка як член сім`ї померлого має право на отримання одноразової грошової допомоги у підвищеному розмірі, передбаченому постановою КМУ №168.
5. Суд також виходив з того, що після внесення змін Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 29 липня 2022 року №2489-IX (далі - Закон №2489-IX) саме Кабінет Міністрів України визначає розмір такої допомоги у період воєнного стану, а тому застосуванню підлягають положення постанови КМУ №168 як спеціального нормативного акту. Враховуючи зазначене, а також висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 22 серпня 2024 року справа № 380/9868/23, суд першої інстанції визнав протиправним рішення відповідача про призначення допомоги у зменшеному розмірі та дійшов висновку про необхідність її виплати у сумі 15 000 000 грн.
6. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.
7. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції зауважив, що чинне законодавство передбачає диференційований підхід до визначення розміру одноразової грошової допомоги залежно від причин смерті військовослужбовця, і виплата у підвищеному розмірі, встановленому постановою КМУ №168, застосовується виключно у разі загибелі або смерті, що настала внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини. Натомість смерть, яка настала внаслідок захворювання, навіть якщо таке пов`язане з проходженням військової служби, не є підставою для призначення допомоги у розмірі 15 000 000 грн.
8. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення Закону №2011-XII та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975), які визначають базовий розмір допомоги, оскільки відсутні докази того, що смерть військовослужбовця настала внаслідок поранення чи іншого бойового ушкодження. Враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 17 березня 2025 року у справі № 280/2749/24 щодо розмежування підстав і розмірів виплат, суд апеляційної інстанції визнав дії відповідача правомірними та відмовив у задоволенні позову.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
9. Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року і залишити в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року.
10. На обґрунтування касаційної скарги скаржниця зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення підпункту «а» пункту 1, пункту третього статті 16-2 Закону №2011-XII, пункту 2 постанови КМУ №168, пункту 5 Порядку №975, порушив положення статей 90, 242, 243, а також не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17 липня 2024 року у справі №600/548/23-а, від 22 серпня 2024 року у справі №380/9868/23, від 10 грудня 2024 року у справі №240/19209/21 та від 13 травня 2025 року у справі №300/6309/23.
11. На думку позивачки, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що смерть військовослужбовця внаслідок захворювання, навіть якщо воно пов`язане із захистом Батьківщини, не дає права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000,00 грн. Скаржниця наголошує, що пункт 2 постанови КМУ №168 не містить обмежень щодо причин смерті (поранення чи захворювання), а визначальною умовою є саме смерть військовослужбовця під час виконання ним обов`язку щодо захисту Батьківщини в період дії воєнного стану.
12. Також позивачка вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення Закону №2011-XII, які передбачають менший розмір допомоги. Скаржниця переконана, що постанова КМУ №168 є спеціальним нормативно-правовим актом, прийнятим на виконання Указів Президента України про введення та продовження воєнного стану, тому вона має пріоритетне значення при визначенні розміру соціальної гарантії для сімей загиблих захисників.
13. Також позивачка вважає постанову суду апеляційної інстанції необґрунтованою ще й з тих підстав, що суд не навів мотивів відхилення її аргументів щодо правомірності застосування положень постанови КМУ №168. Скаржниця вважає, що суд вдався до надмірного формалізму, який нівелює саму суть соціального захисту членів сімей військовослужбовців, які віддали життя під час війни.
14. Скаржниця вказує на неврахування висновків Верховного Суду, викладених у:
- постановах Верховного Суду від 17 липня 2024 року у справі №600/548/23-а та від 22 серпня 2024 року у справі №380/9868/23, у яких зазначено, що смерть військовослужбовця від захворювання, отриманого під час захисту Батьківщини, є підставою для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000,00 грн, згідно з постановою КМУ №168.
- постановах Верховного Суду від 10 грудня 2024 року у справі №240/19209/21 та від 13 травня 2025 року у справі №300/6309/23, у яких зазначено, що право на допомогу виникає у зв`язку з фактом загибелі (смерті) під час виконання обов`язків служби, а звуження змісту цих прав шляхом розмежування «поранення» та «захворювання» при ідентичному причинному зв`язку, тобто у зв`язку із захистом Батьківщини, є неприпустимим.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
15. Касаційна скарга надійшла до Суду 23 березня 2026 року.
16. Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 380/4474/25, витребувано адміністративну справу та запропоновано учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.
17. Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 19 червня 2026 року.
18. При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи інших клопотань заявлено не було.
Позиція інших учасників справи
19. У поданому відзиві Міністерство оборони України зазначає, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування. Відповідач наголошує, що законодавством встановлено чітке розмежування підстав і розмірів одноразової грошової допомоги, і виплата у розмірі 15 000 000 грн передбачена виключно у разі загибелі військовослужбовця або його смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини .
20. Відповідач підкреслює, що у спірних правовідносинах смерть військовослужбовця настала внаслідок його захворювання, що підтверджується матеріалами справи та висновками військово-лікарської комісії, а отже відсутні передбачені постановою КМУ №168 умови для призначення допомоги у підвищеному розмірі. Відтак призначення одноразової грошової допомоги у розмірі, еквівалентному 750-кратному прожитковому мінімуму, є правомірним.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
21. Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29 липня 1993 року укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 , яке видане відділом РАГСу Дрогобицького міськвиконкому, про що зроблено запис № 383.
22. Згідно з витягом з наказу командира 67 ОБТрО (по стройовій частині) № 7 від 01 березня 2022 року ОСОБА_2 призначено на посаду водія 2-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу 1-ої стрілецької роти НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони та вважається таким, що 01 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
23. Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_2 в період з 28 квітня 2022 року по 11 червня 2022 року, з 11 червня 2022 року по 02 листопада 2022 року, з 12 листопада 2022 року по 03 лютого 2023 року, з 03 березня 2023 року по 09 березня 2023 року, з 28 квітня 2023 року по 09 серпня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Харківській та Донецькій областях.
24.  ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання: "Гостре порушення кровообігу. Коронарокардіосклероз. Атеросклеротична хвороба серця" захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджується витягом з протоколу 16 регіональної ВЛК від 19 квітня 2024 року № 663.
25.  ОСОБА_1 02 серпня 2024 року звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_1 із відповідною заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975 у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .
26. Позивачка 08 листопада 2024 року звернулась із запитом на Міністерство оборони України з проханням надати копію написаної заяви у липні 2024 року (02 серпня 2024 року) на виплату їй, ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , внаслідок захворювання та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини у відповідності до Порядку № 975.
27.  ІНФОРМАЦІЯ_5 26 листопада 2024 року у відповідь на згаданий запит від 08 листопада 2024 року скеровано лист на адресу ОСОБА_1 із долученою до неї заявою про виплату ОГД від 02 серпня 2024 року.
28. В подальшому, позивачка звернулась із заявою від 08 листопада 2024 року до Міністерства оборони України у якій наполягала на уточненні заяви у липні 2024 року (02 серпня 2024 року) про виплату одноразової грошової допомоги та просила здійснити її виплату відповідно до пункту 2 постанови КМУ № 168.
29. Позивачка 08 листопада 2024 року звернулась із заявою до Міністерства оборони України у якій просила нарахувати та виплатити їй, дружині загиблого (померлого) військовослужбовця солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 одноразову грошову допомогу у розмірі та в порядку, передбаченому постановою КМУ № 168.
30.  ІНФОРМАЦІЯ_5 16 грудня 2024 року у відповідь на заяви від 08 листопада 2024 року поінформовано позивачку про відсутність підстав для виплати їй одноразової грошової допомоги на підставі пункту 2 постанови КМУ № 168.
31. Позивачка звернулась до Міністерства оборони України із заявою від 18 січня 2025 року, у якій просила поінформувати її про стан розгляду поданих нею документів для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, а також про прийняте рішення за наслідком такого розгляду.
32. Головним управлінням соціальної підтримки 13 лютого 2025 року повідомлено позивачку про те, що згідно з витягом з протоколу від 22 листопада 2024 року № 196/975 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийнято рішення про призначення їй одноразової грошової допомоги в розмірі 1/3 частини від 750 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть (2023), в сумі 671000 (шістсот сімдесят одна тисяча) грн 00 коп. Також у вказаному листі вказано, що 20 січня 2025 року кошти для виплати одноразової грошової допомоги перераховані на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_6 , для подальшого їх спрямування на картковий рахунок, через ІНФОРМАЦІЯ_5 .
33. Позивачка вважає, що рішення Комісії, яке оформлене протоколом від 22 листопада 2024 року № 196/975 протиправним, оскільки на думку позивачки, починаючи з 24 лютого 2022 року, дня введення в Україні правового режиму воєнного стану, особам, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця виплачується така допомога у розмірі, визначеному пунктом 2 постанови КМУ № 168, а не у розмірах, визначених статтею 16-2 Закону № 2011-XII та Порядком № 975, а тому звернулась з позовом до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
34. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
35. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
36. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
37. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме - бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
38. Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року відповідає, а наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
39. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
40. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
41. Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
42. Верховний Суд враховує, що право на соціальний захист має також міжнародно-правовий вимір. Відповідно до статті 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року (International Covenant on Economic, Social and Cultural Rights) держави-учасниці визнають право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ETS №163 (European Social Charter (revised)), у частині I проголошує, зокрема, право працівників та осіб, які перебувають на їхньому утриманні, на соціальне забезпечення (пункт 12), а також право сім`ї як основного осередку суспільства на належний соціальний, правовий та економічний захист (п.16). Україна ратифікувала цю Хартію Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V та взяла на себе зобов`язання, зокрема, за частиною І та пунктами 3, 4 статті 12 і статтею 16 частини II Хартії. Водночас реалізація права на соціальний захист здійснюється у формах, порядку та розмірах, визначених законом, а суд не може поширювати спеціальний підвищений розмір соціальної виплати на випадки, які не охоплюються встановленими правовими умовами
43. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
44. Водночас основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом №2011-ХІІ, у статті 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
45. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону №2011-ХІІ його дія поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
46. Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-XII.
47. Згідно із частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. 
48. Підпунктами 1, 2, 3 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;
загибелі (смерті) військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
49. Підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 
750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
50. Пунктом 3 статті 16-2 Закону №2011-XII (у редакції, станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
51. У подальшому пункт 3 статті 16-2 Закону №2011-XII зазнав змін згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо окремих питань виплати одноразової грошової допомоги» від 16 липня 2025 року №4546-ІХ, положення якого відповідно до розділу ІІ «Прикінцеві положення» застосовуються з 24 лютого 2022 року.
52. Відповідно до абзацу другого пункту 3 статті 16-2 Закону №2011-XII у зазначеній редакції розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, у тому числі під час перебування у полоні (крім військовослужбовців, які добровільно здалися у полон), становить 15 000 000 грн. Водночас абзацом третім цього пункту передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги, яка виплачується в інших випадках, визначених підпунктами 2 і 3 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XII, встановлюється відповідно до абзацу другого підпункту «а» пункту 1 статті 16-2 цього Закону.
53. Аналізуючи наведені законодавчі зміни колегія суддів зазначає, що останні свідчать про збереження диференційованого підходу до правового регулювання одноразової грошової допомоги залежно від характеру обставин, за яких настала смерть військовослужбовця. Разом із тим положення пункту 3 статті 16-2 Закону №2011-XII спрямовані насамперед на визначення розміру відповідної виплати та самі по собі не встановлюють вичерпних умов виникнення права на її отримання.
54. Аналогічний підхід викладений судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, яка у постанові від 16 червня 2026 року у справі №620/10029/24 дійшла висновку, що такі законодавчі зміни не змінюють необхідності встановлення передбачених законом умов виникнення права на відповідний вид соціального забезпечення. 
55. Судова палата виходила з того, що положення пункту 3 статті 16-2 Закону №2011-XII визначають розмір одноразової грошової допомоги, тоді як питання щодо наявності права на таку допомогу та умов його реалізації повинні вирішуватися з урахуванням усієї системи нормативного регулювання, зокрема положень статті 16 Закону №2011-XII, Порядку №975 та Постанови КМУ №168.
56. У зазначеній постанові Судова палата також наголосила, що законодавче визначення розміру одноразової грошової допомоги у сумі 15 000 000 грн саме по собі не означає автоматичного виникнення права на таку виплату в кожному випадку смерті військовослужбовця під час проходження військової служби та не усуває необхідності встановлення тих юридичних фактів і обставин, з якими законодавство пов`язує виникнення права на відповідний вид соціального забезпечення.
57. Інше тлумачення фактично призводило б до ототожнення підстав виникнення права на одноразову грошову допомогу з визначенням її розміру, хоча зазначені елементи механізму правового регулювання соціального забезпечення врегульовані різними нормами законодавства та мають самостійне юридичне значення.
58. Водночас предметом цього спору є правомірність рішення Комісії Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання від 22 листопада 2024 року №196/975, яким позивачці призначено одноразову грошову допомогу відповідно до Закону №2011-XII та Порядку №975, тобто рішення, прийнятого до набрання чинності Законом №4546-ІХ. 
59. Тому оцінка законності оскаржуваного рішення здійснюється з урахуванням правового регулювання, чинного на момент його прийняття, а наведені законодавчі зміни можуть бути враховані лише в тій частині, в якій вони дають змогу з`ясувати зміст та системні зв`язки відповідного правового регулювання, але не змінюють предмета доказування у цій справі та не усувають необхідності встановлення передбачених законом умов виникнення права на спірну виплату.
60. Крім того, Суд звертає увагу, що Закон №4546-ІХ не слугував правовою підставою для прийняття оскаржуваного рішення Комісії. Як убачається з пояснювальної записки до цього Закону, його метою було вдосконалення правового регулювання окремих питань призначення одноразової грошової допомоги, зокрема уніфікація підходів до визначення розміру виплат членам сімей військовослужбовців, які загинули або померли під час перебування в полоні. Отже, наведені законодавчі зміни не можуть бути самостійною підставою для оцінки правомірності оскаржуваного рішення та не змінюють необхідності встановлення умов для застосування підвищеного розміру допомоги у цій справі, обставини якої не пов`язані з перебуванням військовослужбовця в полоні.
61. На виконання статті 16-2 Закону №2011-XII Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
62. Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця є дата смерті, зазначена у свідоцтві про смерть.
63. Пунктами 4 та 5 Порядку №975 визначено випадки, у яких члени сім`ї, батьки та утриманці військовослужбовця набувають право на одноразову грошову допомогу, а також встановлено її розмір залежно від підстав смерті військовослужбовця.
64. Таким чином, Закон №2011-XII та Порядок №975 утворюють єдину систему правового регулювання призначення та виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, у тому числі у випадках смерті, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
65. Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що спірним у цій справі є не право позивачки на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця як таке, оскільки таке право відповідачем визнано та реалізовано шляхом прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону №2011-XII та Порядку №975. Спір між сторонами стосується виключно наявності чи відсутності передбачених законодавством підстав для призначення одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі 15 000 000 грн відповідно до Постанови КМУ №168.
66. Так, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
67. Пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
68. Згідно з пунктом 2 цієї Постанови № 168 сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
Державні органи, які зазначені у пункті 1 цієї постанови, мають право отримувати інформацію з державних реєстрів щодо осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється також сім`ям осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Якщо сім`я загиблої особи одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими актами законодавства, здійснюється одна з таких виплат за її вибором.
69. Аналіз змісту пункту 2 Постанови КМУ №168 дає підстави для висновку, що Кабінет Міністрів України передбачив дві самостійні підстави для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн: 
загибель особи, зазначеної у пункті 1 цієї Постанови, у період дії воєнного стану; 
смерть такої особи внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони у період дії воєнного стану, не пізніше ніж через один рік після отримання такого поранення (контузії, травми, каліцтва).
70. Такий висновок випливає як зі змісту, так і зі структури пункту 2 Постанови КМУ №168. Якщо абзац перший цього пункту встановлює право на виплату у разі загибелі особи у період дії воєнного стану, то абзац шостий окремо передбачає випадки смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого за визначених законодавцем обставин. 
71. У цьому випадку юридично значущим є не лише безпосередня причина смерті, зазначена у медичних документах, а насамперед встановлений належними та допустимими доказами причинний зв`язок між смертю військовослужбовця та пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, отриманими за обставин, визначених абзацом шостим пункту 2 Постанови КМУ №168. Тому слід розмежовувати випадки, коли захворювання виступає самостійною причиною смерті, та випадки, коли смерть перебуває у прямому причинному зв`язку з документально підтвердженим пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, отриманими під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони.
72. Наведене тлумачення узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 червня 2026 року у справі №620/10029/24, та відповідає принципу правової визначеності як складовій принципу верховенства права. Як зазначив Суд справедливості Європейського Союзу, принцип правової визначеності вимагає, щоб норми права були чіткими, точними та щоб їх застосування було передбачуваним для осіб, на яких вони поширюються, особливо коли такі норми визначають умови реалізації прав або можуть спричиняти правові наслідки для учасників відповідних правовідносин («Hungary v European Parliament and Council of the European Union», №/21, п. 223). За змістом зазначеного рішення особи повинні мати можливість однозначно встановити обсяг своїх прав та обов`язків, а законодавче регулювання не може створювати невизначеності щодо умов реалізації відповідних прав. Оскільки законодавець встановив спеціальні умови надання одноразової грошової допомоги у підвищеному розмірі 15 000 000 грн, такі умови є вичерпними та не можуть тлумачитися розширено або застосовуватися за аналогією до правовідносин, які прямо не охоплюються змістом пункту 2 Постанови КМУ №168. Інше тлумачення призвело б до фактичного розширення кола випадків надання відповідної виплати та нівелювало б встановлене нормативним регулюванням розмежування між загальними соціальними гарантіями, передбаченими Законом №2011-XII і Порядком №975, та спеціальною соціальною гарантією воєнного часу, встановленою Постановою КМУ №168.
73. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2 був мобілізований до лав Збройних Сил України та проходив військову службу на посаді водія 2-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу 1-ої стрілецької роти НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони.
74. Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно з встановленими судами попередніх інстанцій обставин причиною смерті військовослужбовця визначено гостре порушення кровообігу, коронарокардіосклероз та атеросклеротичну хворобу серця.
75. Відповідно до витягу з протоколу засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії від 19 квітня 2024 року №663 захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до його смерті, а також причина смерті визнані такими, що пов`язані із захистом Батьківщини.
76. Водночас зі змісту зазначеного висновку ВЛК не вбачається, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони.
77. Так само матеріали справи не містять висновків компетентних органів або інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність причинного зв`язку між смертю військовослужбовця та пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, про які йдеться в абзаці шостому пункту 2 Постанови КМУ №168.
78. Отже, встановлені судами попередніх інстанцій обставини свідчать про те, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок захворювання, яке визнано таким, що пов`язане із захистом Батьківщини, тоді як обставини отримання ним поранення, контузії, травми чи каліцтва та причинний зв`язок між такими ушкодженнями і смертю судами не встановлювалися та матеріалами справи не підтверджуються.
79. Оцінюючи наведені обставини з урахуванням викладеного вище правового регулювання, колегія суддів враховує, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 16 червня 2026 року у справі № 620/10029/24 здійснила комплексний аналіз співвідношення положень Закону №2011-XII, Порядку № 975 та Постанови КМУ №168 і сформулювала правовий висновок щодо умов призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн членам сімей померлих військовослужбовців під час дії воєнного стану, відступивши від висновків щодо застосування пункту 2 Постанови КМУ №168, викладених у постановах Верховного Суду від 17 липня 2024 року у справі №600/548/23-а та від 22 серпня 2024 року у справі № 380/9868/23, у яких право на отримання одноразової грошової допомоги пов`язувалося із встановленням військово-лікарською комісією факту того, що захворювання, яке призвело до смерті військовослужбовця, пов`язане із захистом Батьківщини.
80. Відступаючи від зазначеного підходу, Судова палата вказала: 
«Положення пункту 2 Постанови № 168 підлягають застосуванню у системному взаємозв`язку з положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII та не можуть тлумачитися відокремлено від нього.
Право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови № 168, виникає у разі загибелі військовослужбовця в період дії воєнного стану, а також у разі смерті військовослужбовця, щодо якої встановлено причинний зв`язок із пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони.
Сам по собі висновок військово-лікарської комісії про зв`язок захворювання із захистом Батьківщини або проходженням військової служби не є безумовною підставою для застосування пункту 2 Постанови № 168, якщо матеріалами справи не підтверджено обставин, з якими зазначена постанова пов`язує виникнення права на відповідну виплату.
Смерть військовослужбовця внаслідок захворювання не виключає можливості призначення одноразової грошової допомоги, якщо за медичними документами встановлено, що така смерть, незалежно від безпосереднього клінічного механізму її настання, перебуває у причинному зв`язку з пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими за обставин, визначених пунктом 2 Постанови № 168.
За відсутності підстав для застосування пункту 2 Постанови № 168 питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги вирішується відповідно до положень Закону № 2011-XII та Порядку № 975, з урахуванням установлених ними підстав та умов надання відповідних соціальних гарантій.»
81. Таким чином, Верховний Суд у цій справі виклав правовий підхід про те, що визначальним для застосування абзацу шостого пункту 2 Постанови КМУ №168 є не сам факт встановлення військово-лікарською комісією зв`язку захворювання, яке призвело до смерті військовослужбовця, із захистом Батьківщини, а наявність належними та допустимими доказами підтвердженого причинного зв`язку між смертю військовослужбовця та пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими за обставин, пов`язаних із захистом Батьківщини, виконанням обов`язків військової служби та безпосередньою участю у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, визначених зазначеною нормою.
82. У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок захворювання, а захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті визнані військово-лікарською комісією такими, що пов`язані із захистом Батьківщини. Разом із тим матеріали справи не містять доказів того, що смерть військовослужбовця настала внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва, отриманих під час участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони. Так само відсутні докази існування причинного зв`язку між смертю військовослужбовця та такими ушкодженнями.
83. Отже, встановлені у справі обставини підтверджують зв`язок захворювання, яке призвело до смерті військовослужбовця, із захистом Батьківщини, проте не підтверджують наявності тих юридичних фактів, з якими пункт 2 Постанови КМУ №168 пов`язує виникнення права на одноразову грошову допомогу у розмірі 15 000 000 грн.
84. За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що рішення Комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 22 листопада 2024 року №196/975, ґрунтувалося на правильному розумінні положень Закону №2011-XII, Порядку №975 та Постанови КМУ №168, оскільки встановлені у справі обставини не підтверджують наявності передбачених пунктом 2 Постанови КМУ №168 умов для призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн. Водночас цей висновок не ставить під сумнів факт смерті військовослужбовця під час проходження військової служби, причинний зв`язок захворювання із захистом Батьківщини та право членів його сім`ї на соціальний захист у порядку та розмірах, визначених Законом №2011-XII та Порядком №975. Предметом цього спору є виключно питання наявності чи відсутності передбачених пунктом 2 Постанови КМУ №168 підстав для призначення одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі 15 000 000 грн.
85. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність у позивачки передбачених пунктом 2 Постанови КМУ №168 підстав для призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн. Доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують та ґрунтуються на тлумаченні норм права, від якого Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила у постанові від 16 червня 2026 року у справі №620/10029/24.
86. З огляду на викладене касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року підлягає залишенню без змін. 
87. Згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
88. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
89. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у справі.
90. Рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржуваному судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім основним аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року у справі №380/4474/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк
Судді С.М. Чиркін
В.М. Шарапа