справа № 619/3389/26
провадження № 1-кп/619/413/26

ВИРОК
іменем України

1 червня 2026 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді        ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання       ОСОБА_2 ,
прокурора     ОСОБА_3 ,
захисника          ОСОБА_4 ,
обвинуваченого     ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 62026170020005880 від 12 березня 2026 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцеве Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, старшого стрільця-вогнеметника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 29.11.2017 Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, 15.04.2021 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, звільненого Коломийською ВК (№41) Івано-Франківської області 22.02.2024 у зв`язку з відбуттям покарання, -
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185 КК України,
встановив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Згідно з ст. 68 Конституції України ОСОБА_5 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. 
Згідно з ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції країни покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом. 
Відповідно до вимог ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_5 був зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до співслужбовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативна, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї. 
ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , 01.01.2026 року вирішив стати на злочинний шлях та вчинити самовільне залишення військової частини, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України та в порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49, 86, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
ОСОБА_5 діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, та за відсутності законних підстав, в умовах воєнного стану, без поважних причин не прибув у визначений період часу з лікувальної відпустки до місця тимчасової дислокації військової частини в розташованого в населеному пункті АДРЕСА_3 .
Доводячи свій злочинний умисел до кінця старший солдат ОСОБА_5 з 01.01.2026 в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами розташування особового складу військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин. 
За час відсутності на службі старший солдат ОСОБА_5 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд не пов`язуючи його із виконанням своїх службових обов`язків до 24.03.2026, доки не був виявлений співробітниками ВП №3 ХРУП №3 ГУПН в Харківській області, як особа, що може бути причетна до вчинення іншого кримінального правопорушення.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.
Крім того, ОСОБА_5 , 05.03.2026 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: Харківська обл. селище Вільшани, вул. Базарна, 12 разом зі своєю знайомою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебуваючи за вказаною адресою здійснювала користування своїм мобільним телефоном ТМ «TECNO Spark 30c», а саме добровільно та із власної волі авторизувалася у встановленому на мобільному пристрої додатку автоматизованої системи віддаленого доступу для дистанційного керування банківськими рахунками у режимі реального часу «Приват24», що здійснює свою діяльність на основі ліцензії Національного Банку України № 22 від 05 жовтня 2011 року, авторські права на який належать АТ КБ "ПриватБанк", який відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) з метою перевірки залишку коштів на особистих рахунках НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 відкритих в АТ КБ "ПриватБанк" на ім`я ОСОБА_6 .
Будучи очевидцем вказаної операції у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на відкрите заволодіння мобільного телефону ТМ «TECNO Spark 30c», що перебував у приватній власності ОСОБА_6 .
Так, ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів за раптово виниклим умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_6 , умисно, повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння майном, з корисливих мотивів, перебуваючи поруч із потерпілою, не маючи при цьому ніяких перешкод, шляхом ривку, відкрито, своєю лівою рукою вирвав мобільний телефон ТМ «TECNO Spark 30c» належний ОСОБА_6 , вартість якого, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи від 09.04.2026 року становить 3 237,00 грн. 
Після цього, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 3 237,00 грн.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальний злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Також, 05.03.2026 в період часу з 20:03 по 20:09 год. ОСОБА_5 , маючи умисел на крадіжку грошових коштів з банківських рахунків потерпілої ОСОБА_6 , використавши мобільний телефон ТМ «TECNO Spark 30c», яким ОСОБА_5 заволодів злочинним шляхом, на якому було здійснено авторизацію у встановленому додатку автоматизованої системи віддаленого доступу для дистанційного керування банківськими рахунками у режимі реального часу «Приват24», що здійснює свою діяльність на основі ліцензії Національного Банку України № 22 від 05 жовтня 2011 року, авторські права на який належать АТ КБ "ПриватБанк" та вбачаючи, що на банківських рахунках НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 відкритих в АТ КБ "ПриватБанк" на ім`я ОСОБА_6 знаходяться грошові кошти.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, з метою власного збагачення за допомогою банківського додатку “Приват24” АТ КБ "ПриватБанк", який був встановлений на вищевказаний мобільний телефон, маючи доступ до розрахункових рахунків НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , держателем яких є ОСОБА_6 , здійснив переказ грошових коштів на загальну суму 4 643,21 грн на банківський рахунок НОМЕР_5 (банківська картка № НОМЕР_6 АТ КБ "ПриватБанк", який відкритий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду у сумі 4 643,21 грн.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальний злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Позиція сторони обвинувачення.
Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду достеменно встановлено, що інкриміновані протиправні діяння вчинені обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_5 винним та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на 8 років. 
Потерпіла ОСОБА_6 надала суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, завдана шкода їй відшкодована.
Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення.
Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 надав пояснення, аналогічні викладеним в обвинувальному акті, свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах визнав повністю. Фактичні обставини кримінальних правопорушень (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочинів) та їх правову кваліфікацію не оспорює. 
При цьому зазначив, що був військовослужбовцем 127 бригади, 01.01.2026 вирішив залишити військову частину, вживав спиртні напої, тому вчасно не повернувся, переховувався. Також зазначив, що 05.03.2026, перебуваючи поряд з ОСОБА_6 шляхом ривку вирвав у потерпілої з рук мобільний телефон та втік, після чого використовуючи мобільний телефон потерпілої ОСОБА_6 з її банківського рахунку здійснив переказ грошових коштів на свій банківський рахунок у сумі 4 643, 21 грн. Потім витягнув сім карту з телефону та користувався телефоном потерпілої. Зазначив, що більше такого робити не буде, хоче стати на шлях виправлення, розкаюється у вчиненому та просить суд його суворо не карати.
Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також вважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам вчинення кримінальних правопорушень, встановленим як досудовим розслідуванням, так і судовим розглядом.
Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини вчиненого: дату, час, місце, спосіб і інші обставини вчинення правопорушень обвинуваченим, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив правопорушень, їх наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинуваченого, визнає їх доведеними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого.
Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, суд з`ясував, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, здійснив відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану і його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, та здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану і його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.
Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Враховуючи вищевикладене, суд допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану, ч. 4 ст. 186 КК України грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану та ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
При встановленні обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд враховує, що у судовому засіданні останній свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку.
Обставин, які б обтяжували покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Мотиви призначення покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 , встановлено, що він раніше неоднаразово судимий, неодружений, на обліку у лікаря психіатра не перебуває.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення ОСОБА_5 до вчиненого, впливу призначеного покарання на виправлення обвинуваченого, з метою захисту прав і законних інтересів особистості, суспільства і держави, з урахуванням вимог справедливості і цілей правосуддя, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 27.03.2026 тримається під вартою по вказаному кримінальному провадженню з 27.03.2026, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_5 з вказаного числа.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили суд вважає необхідним залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати:
Згідно з ст. 118, 122, 124 КПК України суд стягує з ОСОБА_5 підтверджені витрати за проведення товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-26/9624-ТВ від 09.04.2026 Харківським НДЕКЦ МВС України у сумі 2 228 ( дві тисячі двісті двадцять вісім) гривень 50 копійок.
Керуючись ст. 7, 100, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд --
ухвалив:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді:
за ч. 5 ст. 407 КК України – 5 років позбавлення волі;
за ч. 4 ст. 186 КК України - 7 років позбавлення волі; 
за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 років позбавлення волі;
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з 27.03.2026, зарахувавши у строк відбування покарання строк попереднього увязнення із розрахунку 1 (один) день попереднього увязнення відповідає 1 (одному) дню позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати, понесені на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-26/9624-ТВ від 09.04.2026 Харківським НДЕКЦ МВС України у сумі 2 228 (дві тисячі двісті двадцять вісім) гривень 50 копійок стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі Харківського НДЕКЦ МВС України.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення копії вироку.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя             ОСОБА_1