ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/11050/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року (суддя Максименко Л.Я., повне судове рішення складено 05 березня 2026 року) в справі № 280/11050/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області) про:
визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови йому у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи в колгоспі ім. Мічуріна Пологівського району Запорізької області з 11 січня 1990 року по 03 квітня 1997 роки, скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 09 травня 2025 року №084750011325 (в заміну рішення про відмову в призначенні пенсії від 21 квітня 2025 року №172850029621);
зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області призначити та виплачувати з 14 квітня 2025 року пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зарахуванням до загального стажу періоду роботи в колгоспі ім. Мічуріна Пологівського району Запорізької області з 11 січня 1990 року по 03 квітня 1997 роки та виплатити заборгованість з виплати пенсії, починаючи з 14 квітня 2025 року.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 084750011325 від 09.05.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 11.01.1990 по 03.04.1997 роки та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 квітня 2025 року про призначення пенсії.
В іншій частині вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Донецькій області просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував те, що до страхового стажу згідно з трудовою книжкою колгоспника від 19.01.1990 НОМЕР_1 правомірно не зараховано період роботи в колгоспі імені Мічуріна Пологівського району Запорізької області з 11.01.1990 по 03.04.1997, оскільки записи щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві за кожен рік не містять дат підстав внесення записів, не засвідчені підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою, що не відповідає вимогам пункту 6 Положення № 310. На першій сторінці трудової книжки не повністю вказано дату народження позивача (зазначено лише рік народження). Документи щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві для розгляду не надавалися.
Судом першої інстанції також помилково не враховано те, що архівні довідки від 12.05.2025 №05-07/П-1003, видані Державним архівом Запорізької області Запорізької обласної державної адміністрації, на які позивач посилається в позовній заяві, відповідачу для розгляду не надавалися. 
Враховуючи те, що саме позивач мав подати заяву про призначення пенсії за віком, додавши до неї належно оформлені документи, у тому числі уточнюючі довідки щодо спірних періодів роботи, вважає, що прийняте ним рішення № 084750011325 від 09.05.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком є законним та обґрунтованим, що помилково не було враховано судом 1 інстанції. 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.04.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 21.04.2025 прийнято рішення № 084750011325 про відмову Позивачу ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 22 роки. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області листом від 06.05.2025 № 0800-0305-9/43659 повідомило про необхідність переглянути рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 в частині зазначення причини незарахування періоду роботи в колгоспі з 11.01.1990 по 03.04.1997 та виправлення віку заявника.
На заміну рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 21.04.2025 №084750011325 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 09.05.2025 прийнято рішення № 084750011325 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 22 роки.
Трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 від 19.01.1990 містить записи про роботу позивача з 11.01.1990 по 03.04.1997, також про виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві які засвідчені печатками підприємства.
Тому суд першої інстанції вважав, що спірний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 084750011325 від 09.05.2025 є протиправним та підлягає скасуванню. 
З метою ефективного поновлення прав позивача з урахуванням частини другої статті 9 КАС України суд першої інстанції вважав за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №084750011325 від 09.05.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.01.1990 по 03.04.1997 роки та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 квітня 2025 року про призначення пенсії.
Суд визнає висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 14 квітня 2025 року ОСОБА_1 , досягнувши віку 63 роки, звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності, від 21 квітня 2025 року № 084750011325 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав відсутності необхідного страхового стажу (22 роки).
Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області листом від 06 травня 2025 року № 0800-0305-9/43659 повідомило ГУ ПФУ в Донецькій області про необхідність переглянути рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 в частині зазначення причини незарахування періоду роботи в колгоспі з 11 січня 1990 року по 03 квітня 1997 року та виправлення віку заявника.
На заміну рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 21 квітня 2025 року № 084750011325 ГУ ПФУ в Донецькій області 09 травня 2025 року прийнято рішення № 084750011325 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 22 роки.
До страхового стажу позивача не враховано період роботи в колгоспі з 11 січня 1990 року по 03 квітня 1997 роки, оскільки відсутні відомості про встановлену та фактичну участь у громадському господарстві.
Спірним в цій справі є питання правомірності незарахування до страхового стажу певних періодів трудової діяльності позивача.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Частинами першою та другою статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. 
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21 квітня 1975 року «Про трудові книжки колгоспників» (далі - постанова №310) встановлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу (пункт 2).
До трудової книжки колгоспника вносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства у колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі у громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами внутрішнього розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (пункт 5 постанови №310).
Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі – Інструкція №58) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
До 29 липня 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена наказом Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, якою встановлені аналогічні вимоги до порядку заповнення трудових книжок.
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
Підставою, за якою ГУ ПФУ в Донецькій області не зараховані періоди роботи позивача у колгоспі згідно з трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_1 від 19 січня 1990 року, є те, що записи щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві за кожен рік не містять дат та підстав внесення записів, не засвідчені підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою, що не відповідає вимогам пункту 6 Положення № 310. На першій сторінці трудової книжки не повністю вказано дату народження позивача (зазначено лише рік народження). 
За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Отже, якщо й трудова книжка позивача має певні недоліки, то у будь-якому випадку право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 від 19 січня 1990 року містить записи про роботу позивача в колгоспі імені Мічуріна Пологівського району Запорізької області з 11 січня 1990 року по 03 квітня 1997 року, містять записи про виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, які засвідчені печатками підприємства.
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Доводи відповідача зводяться до відсутності підстав для зарахування періодів роботи, зазначених у трудовій книжці колгоспника, та спростовані приведеними вище висновками суду.
Суд відхиляє посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28 січня 2025 року у справі № 300/8132/23, як нерелевантні щодо обставин цієї справи, адже наведені апелянтом недоліки у заповнення трудової книжки жодним чином не можуть ставити під сумнів достовірність зазначених у трудовій книжці відомостей. 
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року в справі № 280/11050/25 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року в справі № 280/11050/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 20 травня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 20 травня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко