ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2026 р. Справа № 910/12262/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Демидової А.М.
суддів: Євсікова О.О. 
Ходаківської І.П. 

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПТТОРГСНАБ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 (суддя Зеленіна Н.І.)

у справі № 910/12262/25 Господарського суду міста Києва

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр з ремонту та експлуатації колійних машин" АТ "Укрзалізниця"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПТТОРГСНАБ"
про стягнення 202 698,54 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог
У жовтні 2025 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр з ремонту та експлуатації колійних машин" АТ "Укрзалізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця" в особі філії "Центр з ремонту та експлуатації колійних машин" АТ "Укрзалізниця", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПТТОРГСНАБ" (далі - ТОВ "ОПТТОРГСНАБ", відповідач) про стягнення 202 698,54 грн штрафу.
Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦРЕКМ/В25024 від 28.05.2025 (далі - Договір) у частині поставки товару у визначений Договором строк.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 у справі № 910/12262/25 позовні вимоги АТ "Укрзалізниця" в особі філії "Центр з ремонту та експлуатації колійних машин" АТ "Укрзалізниця" задоволено та стягнуто з ТОВ "ОПТТОРГСНАБ" на користь АТ "Укрзалізниця" в особі філії "Центр з ремонту та експлуатації колійних машин" АТ "Укрзалізниця" 202 698,54 грн штрафу та 3 040,48 грн витрат зі сплати судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем прострочено поставку товару на суму 1 351 323,60 грн з ПДВ на 5 календарних днів, а відтак позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення з відповідача, на підставі п. 9.3.1 Договору, 202 698,54 грн штрафу.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 у справі № 910/12262/25, ТОВ "ОПТТОРГСНАБ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Також скаржник просить апеляційний господарський суд у разі, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог, задовольнити заяву про зменшення штрафних санкцій та зменшити заявлені позивачем штрафні санкції на 50 %.
Скаржник, зокрема, вказує про неповідомлення його судом першої інстанції про відкриття провадження у даній справі; несвоєчасне виконання зобов`язання ТОВ "ОПТТОРГСНАБ" пов`язане із затримкою постачання безпосередньо виробником товару "Donaldson Company, inc" через повномасштабне вторгнення Російської Федерації в Україну у лютому 2022 року, відтак, враховуючи лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0.-7.1 від 28.02.2022 та п. 10.1 Договору, на переконання скаржника, наявні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за Договором.
До апеляційної скарги додано заяву про зменшення штрафних санкцій, в якій заявник просить суд у разі, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог, зменшити заявлені позивачем штрафні санкції на 50 %.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 (колегія суддів у складі: головуючого Демидової А.М., суддів Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ОПТТОРГСНАБ" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 у справі № 910/12262/25; постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 30.01.2026.
У зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у довготривалій відпустці з 17.02.2026 по 18.03.2026 та з 19.03.2026 по 17.04.2026, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2026 для розгляду справи № 910/12262/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді: Євсіков О.О., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 апеляційну скаргу ТОВ "ОПТТОРГСНАБ" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 у справі № 910/12262/25 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Ходаківська І.П.
Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій та забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.
Позиції учасників справи
Позивач не скористався своїм правом, відзив на апеляційну скаргу не подав, що відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не є перешкодою для апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 28.05.2025 між ТОВ "ОПТТОРГСНАБ" (Постачальник) та АТ "Укрзалізниця" в особі філії "Центр з ремонту та експлуатації колійних машин" АТ "Укрзалізниця" (Покупець) був укладений договір про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦРЕКМ/В25024 (Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язався поставити та передати у власність Покупцю товар, відповідно до Специфікації № 1 (Додаток № 1 до Договору), що є невід`ємною частиною цього Договору, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей товар на умовах цього Договору.
Відповідно до п. 1.2-1.3 Договору найменування товару: фільтри та фільтроелементи. Кількість, асортимент, марка, рік виготовлення та виробник товару визначаються у Специфікації № 1 (Додаток № 1 до даного Договору) до цього Договору.
Згідно з п. 6.3 Договору ціна Договору становить 1 451 145,50 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20 % - 290 229,10 грн, усього з ПДВ 1 741 374,60 грн. Ціна Договору включає в себе обов`язкові платежі, у тому числі на користь третіх осіб, пов`язані з виконанням цього Договору. Будь-яка додаткова вартість окремих витрат, пов`язаних з виконанням цього Договору, не сплачується Покупцем окремо та вважається врахованою у ціну цього Договору.
За умовами п. 4.1-4.2 Договору Постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP представнику Замовника (вантажоодержувачу), пункт призначення - м. Київ, відповідно до "ІНКОТЕРМС" у редакції 2020 року. У випадку наявності розбіжностей між умовами цього Договору та Правилами "ІНКОТЕРМС" у редакції 2020 року, умови цього Договору матимуть перевагу.
Поставка товару проводиться партіями протягом строку дії Договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки Покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений Покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці.
Строк поставки товару - протягом 30 календарних днів з моменту надання письмової рознарядки Покупцем.
Місце поставки товару: м. Київ.
Право власності на товар переходить до Покупця з дати поставки товару.
У п. 4.5 Договору сторони домовились, що рознарядка Покупця на товар направляється ним Постачальнику в один із таких способів:
- на поштову адресу Постачальника, зазначену в цьому Договорі (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення);
- вручається уповноваженому представнику Постачальника під розпис;
- шляхом відправлення на електронну адресу Постачальника, зазначену в цьому Договорі.
Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами видаткової накладної (п. 4.6 Договору).
Підпунктом 9.3.1 пункту 9.3 Договору сторони погодили, що при порушенні строків поставки Постачальник оплачує Покупцю штраф у розмірі 15 % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених пунктом 4.2 цього Договору.
20.06.2025 позивач звернувся до відповідача з письмовою рознарядкою № 6/232н про поставку товару на загальну суму 1 741 374,60 грн.
Отже, відповідно до умов Договору товар за рознарядкою від 20.06.2025 № 6/232н мав бути поставлений 20.07.2025, проте ТОВ "ОПТТОРГСНАБ" поставило товар на суму 1 351 323,60 грн лише 25.07.2025, що підтверджується видатковою накладною № РН-00000008 від 25.07.2025.
Вищевикладене і стало підставою для нарахування відповідачу штрафу на підставі підп. 9.3.1 п. 9.3 Договору в розмірі 202 698,54 грн та звернення позивача з даним позовом до суду.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин сторін і до 28.08.2025) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно із частиною першою статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 ЦК України).
Згідно з положеннями частини першої статті 662 та статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Положеннями абзацу першого частини першої статті 693 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Матеріалами справи підтверджено, на виконання умов Договору відповідачем було поставлено, а позивачем - прийнято 25.07.2025 обумовлений Договором товар на загальну суму 1 351 323,60 грн, що підтверджується видатковою накладною № РН-00000008 від 25.07.2025, тобто із затримкою у 5 днів.
Колегія суддів зауважує, що скаржник не заперечує обставини прострочки строку поставки товару у 5 днів, натомість апелянт, посилаючись на затримку постачання товару безпосередньо виробником - "Donaldson Company, inc", через повномасштабне вторгнення Російської Федерації в Україну у лютому 2022 року, а також на лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0.-7.1 від 28.02.2022 та п. 10.1 Договору, наголошує на наявності підстав для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за Договором.
Перевіряючи вказані доводи скаржника, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.
Окрім того, повинен бути наявний елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19.
Відповідно до пункту 10.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, якщо таке невиконання є наслідком дії обставин або подіями непереборної сили, які виникли після укладання цього Договору (або існували на дату укладання, але не впливали на можливість виконання цього Договору) та виникли поза волею сторін, зокрема: надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, антитерористичними операціями, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, воєнний стан, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, акти тероризму, диверсія, піратство, вторгнення, революція, заколот, повстання, масові заворушення, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, інші стихійні лиха та інші випадки, передбачені законодавством України. Сторони можуть додатково домовитись про обставини, що визнаються ними як обставини непереборної сили, шляхом підписання додаткової угоди до Договору, яка має бути виконана у письмовій формі та підписана уповноваженими представниками сторін і скріплена печатками.
Разом із тим, відповідно до п. 10.2 Договору сторона, що не може виконати зобов`язання за цим Договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 (тридцяти) робочих днів. Належним доказом наявності вищезазначених обставин та їх тривалості є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.
Пунктом 10.3 Договору сторони погодили, що якщо будь-які обставини непереборної сили, що підтверджені у порядку, встановленому цим Договором, прямо спричинять несвоєчасність виконання Договору, то умови Договору можуть бути подовжені на строк, рівний тривалості цих обставин, про що сторони укладають додаткову угоду.
Частиною першою статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Проте відповідач не надав суду відповідного сертифіката на підтвердження форс-мажорних обставин.
Щодо посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, слід зазначити, що цим листом Торгово-промислова палата засвідчила, що військова агресія Російської Федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 906/540/22, вказаний лист Торгово-промислової палати України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.
За наведеною правовою позицією лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.
Крім того, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача у визначеному Договором порядку про настання форс-мажорних обставин.
За таких обставин, доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин відхиляються колегією суддів за неспроможністю.
Колегія суддів зауважує, що, на відміну від форс-мажору, істотна зміна обставин не впливає на строк виконання зобов`язань (не змінює його) і не звільняє сторону від відповідальності за невиконання, а дозволяє припинити таке виконання (розірвання договору) чи змінити умови такого виконання або умови договору в цілому (для досягнення балансу інтересів сторін, який був порушений через істотну зміну обставин).
Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів внесення сторонами змін до Договору, відповідно до п. 10.3, в частині зміни строку поставки товару у зв`язку з виникненням підстав, вказаних в апеляційній скарзі, а тому відповідач повинен був здійснити постачання товару відповідної якості та кількості у строки, визначені умовами Договору.
При цьому суд апеляційної інстанції зважає на те, що відповідач міг і повинен був при певній обачності передбачити виникнення труднощів у виконанні Договору, які пов`язані також із тим, що на момент укладення Договору в України вже було введено воєнний стан, а військова агресія РФ продовжується.
Таким чином, посилання відповідача із цього приводу є безпідставними.
Колегія суддів зауважує, що суб`єкти господарювання укладають договори на різних, погоджених між ними умовах. Суб`єкти господарської діяльності здійснюють господарську діяльність на власний ризик, самостійно обирають способи поведінки з контрагентами, способи проведення та оформлення господарських операцій тощо.
Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
У разі здійснення підприємницької діяльності особа (у даному випадку відповідач) має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення чи утримання від таких дій (аналогічна правова позиція викладена в пункті 6.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17).
Отже, фактично, відповідач, здійснюючи господарську діяльність, приймає як сприятливі наслідки такої господарської діяльності, так і несприятливі, а тому, не повідомляючи позивачу про виникнення обставин непереборної сили відповідно до п. 10.2 Договору та не укладаючи додаткову угоду про продовження строків поставки товару, відповідач має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, та, відповідно, в даному випадку відповідач повинен був врахувати обставини щодо таких дій та відповідальності, яка настає за порушення умов Договору.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Частиною першою статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки (ч. 1 ст. 217 ГК України).
У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).
Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України).
Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).
У підп. 9.3.1 п. 9.3 Договору сторони погодили, що при порушенні строків поставки постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15 % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених пунктом 4.2 цього договору.
Перевіривши здійснені позивачем на підставі підп. 9.3.1 п. 9.3 Договору розрахунки штрафу, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача 202 698,54 грн штрафу.
Щодо клопотання скаржника про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій на 50 % від суми нарахованих штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зменшення неустойки є протидією необґрунтованому збагаченню однією із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення неустойки направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України на власний розсуд, за внутрішнім переконанням, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення, та конкретний розмір зменшення неустойки.
Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до ст. 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.
Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, неодноразово викладався Верховним Судом у постановах, зокрема від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі № 917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 у справі № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.
Необхідно зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.
Разом із тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити з того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру неустойки фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, в свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Як було роз`яснено Великою Палатою Верховного Суду від 18.03.2020 у постанові у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.
У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Звертаючись до суду апеляційної інстанції із заявою про зменшення штрафних санкцій до 50 %, відповідач, посилаючись на численну практику Верховного Суду щодо наявності в суду права на зменшення штрафних санкцій, наголошував на тому, що затримки поставки обладнання АТ "Укрзалізниця" в особі філії "Центр з ремонту та експлуатації колійних машин" АТ "Укрзалізниця" (позивачу) є винятковою ситуацією, яка, в першу чергу, пов`язана з війною в Україні як форс-мажорною обставиною, яка спричинила суттєву затримку перетину товару через митний кордон України. Крім того, скаржник вказує, що поставка товару здійснена з незначною прострочкою.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та заяву відповідача про зменшення штрафних санкцій на 50 %, зауважує, що остання не містить жодних доказів на підтвердження викладених у ній обставин, зокрема, щодо затримки перетину товару через митний кордон України.
Відтак колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви скаржника про зменшення штрафних санкцій на 50 % від суми нарахованих штрафних санкцій.
Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що матеріали справи не містять поданого відповідачем відзиву.
Між тим, приписами частини четвертої статті 165 ГПК України встановлено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, серед іншого, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін.
За змістом статей 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Такі принципи господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення.
Згідно зі статтею 42 ГПК України учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у дослідженні доказів; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Натомість скаржник, звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, вказує про неповідомлення його судом першої інстанцій про відкриття провадження у даній справі. З даного приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є необов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Як вбачається з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", ТОВ "ОПТТОРГСНАБ" має зареєстрований "Електронний кабінет" в підсистемі "Електронний суд" в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі (далі - ЄСІКС).
Частиною одинадцятою статті 242 ГПК України визначено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
З комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що суд першої інстанції надсилав копію ухвали від 07.10.2025 про відкриття провадження у даній справі відповідачу до електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" в ЄСІКС; документ доставлено до електронного кабінету: 07.10.2025 14:06; дата отримання судом повідомлення про доставку документа в ЕС: 07.10.2025.
Приписами пункту 2 частини шостої статті 242 ГПК України унормовано, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Отже, відповідно до приписів статті 242 ГПК України відповідачу було вручено копію ухвали суду про відкриття провадження у даній справі 07.10.2025.
Відтак реалізація відповідачем процесуальних прав, наданих ГПК України, залежала виключно від його волевиявлення.
У зв`язку із цим, доводи скаржника щодо наявності підстав для скасування судового рішення через неповідомлення про судовий розгляд відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
За установлених обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.
З урахуванням зазначеного вище, висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є правильними.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
За таких обставин, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Судові витрати
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПТТОРГСНАБ" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 у справі № 910/12262/25 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.М. Демидова 

Судді О.О. Євсіков

І.П. Ходаківська