Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року Справа№200/2138/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 

до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про:
- визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- зобов`язання здійснити нарахування та виплату грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач з 30 листопада 2021 року проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України.
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 31 березня 2023 року №375-РС старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з займаної посади, припинено дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, виключено зі списків особового складу Збройних Сил України та направлено для подальшого проходження військової служби до Національної гвардії України.
З 11 травня 2023 року по 26 лютого 2026 року позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Позивач в період з 13.08.2023 року по 07.09.2023 року, з 20.10.2023 року по 03.12.2023 року, з 26.01.2024 року по 31.03.2024 року, з 05.04.2024 року по 26.07.2024 року, з 28.09.2024 року по 26.10.2024 року, з 24.12.2024 року по 30.12.2024 року, з 05.01.2025 року по 07.01.2025 року, з 18.03.2025 року по 24.03.2025 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в с. Серебрянка, Бахмутського району, Донецької області, м. Торецьк, Бахмутського району Донецької області.
Виконуючи бойові завдання у складі підрозділу 2-го та 3-го батальйону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, двічі отримував вогнепальні поранення, що підтверджуються довідками про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
02.02.2026 року на електронну адресу відповідача представником позивача адвокатом Ковальчук А.Г. було направлено адвокатський запит №26/01/2026-38 від 02.02.2026 року з проханням надати інформацію щодо нарахування та виплати Позивачу одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ №153 та копії документів, що стосуються військовослужбовця ОСОБА_1 
17.02.2026 року листом №10/57/12-К-66-Аз від 11.02.2026 року відповідач за результатами розгляду адвокатського запиту повідомив, що ОСОБА_1 у віці до 25 років був прийнятий на військову службу за контрактом до введення на території України дії воєнного стану та за цих умов військова частина не вправі виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, оскільки зазначений військовослужбовець не був прийнятий на військову службу під час воєнного стану, а, отже, виплата не відповідає вимогам абзацу другого пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153. 
Таким чином, позивачеві було відмовлено у виплаті додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 153 від 11 лютого 2025 року.
Разом з тим, позивач вважає, що він підпадає під умови, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, оскільки, починаючи з 2022 року та по теперішній час приймає безпосередню участь у бойових діях.
Вказує, що відповідач, не нарахувавши позивачу одноразової грошової винагороди, передбаченої законодавством, порушує право позивача на її отримання, тому позивач змушений звернутися суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмового провадження).
Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Відповідач 17.03.2026 року надав письмовий відзив. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що з 11 травня 2023 року позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення як такого, що прибув згідно з розпорядженням командувача НГУ із ЗСУ для подальшого проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
26 лютого 2026 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №54мтд від 26.02.2026 року з позивачем припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та його виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням відповідно до ст. 26 за підпунктом «б» пункту три частини п`ятої (за станом здоров`я – за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Звертає увагу, що дію контракту укладеного 30.11.2021 року між позивачем та Збройними Силами України було припинено 31.03.2023 року, а позивача звільнено з займаної посади та виключено зі списків особового складу, що підтверджується витягом з наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 31 березня 2023 року №375-РС. 
Оскільки, контракт укладений позивачем зі Збройними Силами України припинив свою дію, то Національна гвардія України в особі військової частини НОМЕР_1 повинна була укласти з позивачем новий контракт про проходження громадянами України військової служби.
На думку відповідача, твердження позивача щодо наявності підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, викладені в його позовній заяві, є безпідставними, необґрунтованими та не узгоджуються із вимогами чинного законодавства України.
Відповідно до абз. 4 п. 4 Постанови №153 повний розмір виплати також передбачено для військовослужбовців, які брали участь у бойових діях менше 6 місяців, але отримали поранення або потрапили у полон (крім випадків добровільної здачі) під час захисту України. 
Отже, згідно з Постановою №153 військова частина уповноважена на виплату одноразової грошової винагороди певним особам за одночасної наявності всіх вищевказаних умов, у тому числі - прийняття (призову) на військову службу у віці до 25 років під час воєнного стану . 
Відповідач звертає увагу на те, що Постанова КМУ від 11 лютого 2025 року №153 встановлює умовою виплати одноразової грошової винагороди саме «прийняття або призов на військову службу під час воєнного стану ». 
Як видно з матеріалів цієї справи, позивач вперше у віці до 25 років був прийнятий на військову службу не під час воєнного стану, а до його введення, а саме: 30.11.2021 року.
Отже, позивач добровільно не вступив на військову службу у віці до 25 років після 24 лютого 2022 року, а безперервно службу станом на 24 лютого 2022 року і далі.
Станом на сьогодні позивач не проходить військову службу та не є діючим військовослужбовцем у розумінні приписів Постанови №153.
За таких обставин вважає, що позивач не має права на отримання одноразової грошової винагороди, визначеною пунктом 4 Постанови КМУ № 153, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
21.04.2026 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якій зазначає, що доводи відповідача щодо того, що позивач не був прийнятий на військову службу під час дії воєнного стану, а лише продовжив військову службу і тому не має права на виплату одноразової грошової винагороди базуються лише на посиланні відповідача на абзаци 1, 2, 3, 4 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008. 
Але, абзац перший пункту 12 Положення стосується осіб офіцерського складу, в той час як Позивач є особою рядового складу. Абзац другий пункту 12 Положення регламентує порядок видачі наказів по особовому складу, тобто не стосується предмету даної справи. 
Абзац третій пункту 12 Положення вказує на те, що наказами по стройовій частині оформлюється продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, натомість не стосується питань нових контрактів, а також контрактів, дію яких було припинено. 
За таких умов посилання відповідача на приписи зазначеної норми матеріального права є помилковими, оскільки вони не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 . 
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30 листопада 2021 року проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, укладеному на три роки.
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 31 березня 2023 року №375-РС старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з займаної посади, припинено дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, виключено зі списків особового складу Збройних Сил України та направлено для подальшого проходження військової служби до Національної гвардії України.
З 11 травня 2023 року у віці 23 років позивач уклав новий контракт і проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України по 26 лютого 2026 року, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 , наказом (по стройовій частині) про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу частини №115мтд від 12.05.2023 року.
Згідно з наказом відповідача (по стройовій частині) від 26.02.2026 року № 54мтд припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у НГУ та старшого солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та всіх видів забезпечення.
Позивач має статус учасника бойових дій, що доведено посвідченням серії НОМЕР_4 від 05.07.2024 року.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 НГУ від 05.06.2025 року № 2820 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України старший солдат ОСОБА_1 у період з 13.08.2023 року по 07.09.2023 року, з 20.10.2023 року по 03.12.2023 року, з 26.01.2024 року по 31.03.2024 року, з 05.04.2024 року по 26.07.2024 року, з 28.09.2024 року по 26.10.2024 року, з 24.12.2024 року по 30.12.2024 року, з 05.01.2025 року по 07.01.2025 року, з 18.03.2025 року по 24.03.2025 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в с. Серебрянка, Бахмутського району, Донецької області, м. Торецьк, Бахмутського району Донецької області. 
Згідно з довідкою відповідача про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №40/57/13-524 від 20.12.2023 року 01 грудня 2023 року ОСОБА_1 при безпосередній участі військовослужбовця у бойових діях, відповідно до бойового розпорядження СТрУ НГУ від 16.07.2023 №101 під час захисту Батьківщини від російської агресії, виконуючи бойове завдання у складі підрозділу НОМЕР_5 батальйону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ в районі Серебрянського лісництва Луганської області внаслідок обстрілу з СПГ, отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення лівого колінного суглобу з наявністю стороннього тіла. 
Травмування не пов`язане з вчиненням військовослужбовцем кримінального чи адміністративного правопорушення, або дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. 
Травма (поранення) пов`язана із захистом Батьківщини. 
Крім того, згідно з довідкою відповідача про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №40/57/14 1404 від 05.12.2024 року 26 жовтня 2024 року ОСОБА_1 при безпосередній участі військовослужбовця у бойових діях, відповідно до бойового розпорядження командира 12 бр СпП «Азов» №240дск від 07.10.2024 року про залучення, під час захисту Батьківщини від російської агресії виконуючи бойове завдання у складі підрозділу НОМЕР_6 батальйону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, у районі АДРЕСА_1 , під час стрілецького бою з ворожою піхотою в р-н ЗВРез « ІНФОРМАЦІЯ_2 » отримав: ВКНП в ділянці правого колінного суглобу з багатоуламковим переломом проксимальних епіфізів великогомілкової та малогомілкової кістки. 
Травмування не пов`язане з вчиненням військовослужбовцем кримінального чи адміністративного правопорушення, або дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. 
Травма (поранення) пов`язана із захистом Батьківщини. 
Даних, що позивач за період служби притягувався до кримінальної, адміністративної чи дисциплінарної відповідальності матеріали справи не містять.
Позивач вважаючи, що на нього розповсюджуються умови щодо отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, 02.02.2026 року звернувся через представника на електронну адресу відповідача з адвокатським запитом №26/01/2026-38 від 02.02.2026 року з проханням надати інформацію щодо нарахування та виплати Позивачу одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ №153 та копії документів, що стосуються військовослужбовця ОСОБА_1 .
Водночас, 03.02.2026 року засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» на адресу відповідача було направлено адвокатський запит аналогічного змісту. 
17.02.2026 року відповідач за результатами розгляду адвокатського запиту листом №10/57/12-К-66-Аз від 11.02.2026 року повідомив, що ОСОБА_1 у віці до 25 років був прийнятий на військову службу за контрактом до введення на території України дії воєнного стану та за цих умов військова частина не вправі виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, оскільки зазначений військовослужбовець не був прийнятий на військову службу під час воєнного стану, а, отже, виплата не відповідає вимогам абзацу другого пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153. 
Також, 19.02.2026 року позивач засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» на адресу відповідача скерував повторний рапорт про виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до п.4 постанови КМУ №153 від 11.02.2025 року. 
Крім того, 20.02.2026 року позивач звернувся безпосередньо до відповідача з рапортом про виплату одноразової грошової винагороди. 
Оскільки військова частина відмовилась реєструвати даний рапорт, останній був поданий як додаток до заяви. 
Проте, рапорт позивача щодо виплати йому одноразової грошової винагороди відповідачем було проігноровано та відповіді за результатами його розгляду позивачу не надано.
Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Приписами ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Згідно з вказаною нормою суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Приписами частини 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено такі види військової служби:
базова військова служба;
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
військова служба за контрактом осіб рядового складу;
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти;
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
В подальшому строк дії воєнного часу неодноразово продовжувався та триває на дату розгляду даної справи. Отже, як у спірний період, так і нас час розгляду даної справи на території України діє особливий період.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» вирішено погодитись з пропозицією Міністерства оборони стосовно реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) (далі - Постанова №153).
Пунктом 3 Постанови №153 установлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Національна гвардія;
Державна прикордонна служба;
Міністерство оборони;
Міністерство внутрішніх справ;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Пунктом 4 Постанови №153 установлено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант»;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
З положень абз. 2 п. 4 Постанови №153 слідує, що кваліфікуючими умовами для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у порядку п.4 постанови КМУ від 11.02.2025 року №153 є одночасна сукупність таких факторів як: 1) належність здобувача виплати до осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил; 2) призов або прийняття здобувача виплати на військову службу у віці до 25 років; 3) особиста та безпосередня участь здобувача виплати у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою.
Позивач, звертаючись до відповідача через представника із запитом від 02.02.2026 року та особистим рапортом від 20.06.2026 року (тобто до дати звільнення з військової служби – 26.02.2026 року) про нарахування спірної одноразової грошової допомоги зазначив, що військовою частиною НОМЕР_1 НГУ з ним було укладено контракт у віці 23 років у період дії воєнного стану, він приймав участь у бойових діях не менше шести місяців, має два бойових поранення, у зв`язку з чим має право на отримання одноразової грошової допомоги та інших пільг, відповідно до постанови №153. 
Суд наголошує, що позивач дійсно має сукупність трьох, наведених вище кваліфікуючих умов для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди.
Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що заява представника позивача від 02.02.2026 року розглянута військовою частиною НОМЕР_1 НГУ, у зв`язку з чим була складена відповідь №10/57/12-К-66-Аз від 11.02.2026 року, в якій відповідач повідомив, що ОСОБА_1 у віці до 25 років був прийнятий на військову службу за контрактом до введення на території України дії воєнного стану та за цих умов військова частина не вправі виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, оскільки зазначений військовослужбовець не був прийнятий на військову службу під час воєнного стану, а, отже, виплата не відповідає вимогам абзацу другого пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153. 
На рапорт позивача від 20.06.2026 року відповіді військової частини НОМЕР_1 НГУ матеріали справи не містять.
Як зазначено вище, приписами частини 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, зокрема такі види військової служби: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період та військова служба за контрактом осіб рядового складу.
Тобто, закон розмежовує ці два різні види військової служби.
Водночас, суд враховує посилання на електронний ресурс https://mod.gov.ua/news/yak-otrimati-1-miljon-griven-dobrovolczyam-yaki-u-viczi-18-24-roki-priyednalisya-do-vijska-do-startu-proyektu-kontrakt-18-24: 
«Добровольці, які у віці 18-24 роки приєдналися до війська і служили у період з 24 лютого 2022 року по 13 лютого 2025 року і є чинними військовослужбовцями, мають право на одноразову грошову винагороду в розмірі 1 000 000 гривень. Це передбачено рішенням уряду щодо впровадження ініціативи «Контракт 18-24».
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивача прийнято на військову службу за контрактом до Національної гвардії України на посаду рядового складу у віці 23 років, він приймав особисту та безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій понад 6 місяців, що дає йому право на участь в цьому експериментальному проекті.
Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що позивач не був прийнятий на військову службу під час дії воєнного стану, а лише продовжив військову службу, оскільки перший контракт зі Збройними Силами України на строк 3 роки позивачем укладено у 2021 році.
Як зазначено вище, наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 31 березня 2023 року №375-РС старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з займаної посади, припинено дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, виключено зі списків особового складу Збройних Сил України та направлено для подальшого проходження військової служби до Національної гвардії України.
Пунктом 3 Указу Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (далі – Положення) унормовано, що дія Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого цим Указом, та статті 2 цього Указу, поширюється на військовослужбовців Національної гвардії України та Державної спеціальної служби транспорту. 
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України та Національна гвардія України є різними військовими формуваннями. 
Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. 
Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України (ч.1 ст.1 Закону України «Про Національну гвардію України).
Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Положення контракт припиняється (розривається): у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту , звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України).
З матеріалів справи вбачається, що дія контракту позивача, укладеного зі Збройними Силами України припинилася 31.03.2023 року у зв`язку із достроковим припиненням контракту та направленням позивача для проходження військової служби до Національної гвардії України та виключенням останнього зі списків особового складу військової частини Збройних Сил України. 
За приписами абзацу 3 пункту 27 Положення військовослужбовці укладають новий контракт про проходження військової служби в разі: прибуття для проходження військової служби у Збройних Силах України з інших військових формувань із виключенням зі списків особового складу цих військових формувань. 
Таким чином, позивач прибув для проходження військової служби у Національній гвардії України з іншого військового формування - зі Збройних Сил України, тому відповідач уклав з позивачем 11.05.2023 року новий контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України.
Відтак, підставою наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 12.05.2023 року №115мтд про зарахування позивача до списків особового складу цієї частини став новий контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України від 11.05.2023 року.
Окремо слід зазначити, що диспозиція пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 року не містить обмежень щодо підписання контракту вперше чи вдруге, за умови дотримання інших передбачених нею сукупності умов.
Щодо твердження відповідача про безперервність продовження позивачем військової служби суд не бере їх до уваги, оскільки позивача виключено зі списків особового складу ЗСУ 31.03.2023 року, а зарахований він до особового складу НГУ 11.05.2023 року.
Критично суд відноситься й до твердження відповідача, що позивач на даний час не є діючим військовослужбовцем та не проходить військову службу, а тому не відповідає вимогам щодо виплати одноразової грошової винагороди.
Як зазначено вище позивач та його представник зверталися до відповідача 02.02.2026 року та 20.02.2026 року, тобто під час проходження ОСОБА_1 військової служби.
Водночас, виключення позивача зі списків військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з 26.02.2026 року жодним чином не впливає на його право на отримання спірної винагород.
Суд зауважує, що на момент набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року (13.02.2025 року) позивач проходив військову службу у у військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а тому саме відповідач має її виплатити позивачу.
Таким чином, враховуючи доведеність позивачем невідповідності дій військової частини НОМЕР_1 НГУ щодо нарахування і виплати йому додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 року в розмірі 1000000,00 грн. критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Відповідно до приписів частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не вирішується у зв`язку з тим, що відповідно до п. 13 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, як учасник бойових дій, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.
На підставі положень Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Рішення складено у повному обсязі та підписано 28 квітня 2026 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Л.Б. Голубова