ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3561/26 Справа № 205/7256/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федотова В. М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Никифоряка Л.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 04 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Федотова В.М., повний текст складено 15 грудня 2025 року), -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ТОВ «Українські Фінансові Операції» звернулись до Новокодацького районного суду м. Дніпра з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № 4219317 від 15.12.2023 року у розмірі 79 197,50 гривень, з яких: 7 900 грн. – сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту), 44 437,50 грн. – сума заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 26 860 грн. – сума заборгованості за відсотками, нарахованими Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. 
Рішенням Новокодацького районного суду м. Дніпра від 04 грудня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Українські Фінансові Операції» задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 4219317 від 15.12.2023 року у розмірі 79 197,50, з яких: 7 900 грн. – сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту), 44 437,50 грн. – сума заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 26 860 грн. – сума заборгованості за відсотками, нарахованими Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», а також стягнуто судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн..
Із вказаним рішенням суду не погодився представник ОСОБА_1 – адвокат Сікорська І.С. та подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.
Зокрема зазначає, що матеріали справи не містять доказів, у яких було б зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного договору в інформаційно - телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів, а тому підстав вважати, що кредитні договори були укладені не має. Також зазначала, що позивачем не підтвердження перерахування кредитних коштів первісним кредитором відповідачу, оскільки матеріали справи не містять надано первинних бухгалтерських документів, зокрема меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень та виписки по картковому рахунку. Наданий же розрахунок заборгованості містить лише загальну вартість несплаченого кредиту та відсотків без зазначення детального помісячного розрахунку. Крім того, звертає увагу, що договори про надання фінансового кредиту у тому числі інформація щодо умов кредитування, паспорти споживчих кредитів не містять реквізитів платіжної банківської картки відповідача, на яку, у відповідності до умов кредитних договорів мали бути перераховані кредитні кошти. Вказувала на те, що відсотки за користування кредитом не можуть нараховуватись після спливу строку дії договору, а заявлений позивачем розмір відсотків є явно завищеним та таким, що не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Враховуючи наведене просила рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 04 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подачу апеляційної скарги.
Представником позивача – адвокатом Лисенко Д.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проси залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Також просив проводити розгляд справи із викликом учасників у режимі відеоконференції. Зокрема зазначав, що договір споживчого кредиту укладено сторонами у відповідності до вимог чинного законодавства він є чинним та обов`язковим до виконання. Проценти нараховувались в межах строку дії договору та у порядку погодженому сторонами та їх розмір не суперечить принципам справедливості, розумності та добросовісності. Також звертав увагу, що обмеження розміру денної процентної ставки впроваджене законодавством про споживче кредитування набрало сили вже після укладення кредитного договору. А тому підстав для зменшення розміру відсотків за користування кредитом не має. При цьому звертає увагу, що відповідач не надав доказів на спростування факту отримання кредитних коштів та погашення кредитної заборгованості
Крім того від представника позивача надійшло заява в якій він підтримує доводи відзиву на апеляційну скаргу та додатково зазначає, що в аналогічних справах суду апеляційної інстанції не займали сторону відповідача з приводу несправедливості умов договору щодо розміру відсотків та звертав увагу на відповідач посилається на практику верховного суду, яка є не релевантною по відношенню до даної справи.
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В даній справі ціна позову становить 79 197,50 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3 328х30 =99 840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. А тому не має підстав для задоволення клопотання представника позивача про розгляд справи із викликом сторін в режимі відеоконференції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 15.12.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 в електронному вигляді було укладено договір № 4219317 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Відповідачем також було підписано паспорт споживчого кредиту.
Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору встановлено тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 7 900 грн.
Згідно із п. 1.3 Кредитного договору строк кредиту 360 днів: з 15.12.2023 року по 09.12.2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. 
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Кредитного договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору.
Згідно із п. 3.1. Кредитного договору, проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". 
Пунктом 1.4.1. Кредитного договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору.
Відповідно до п. 9.9 Кредитного договору, відповідач підтверджує, що: 
- перед укладенням цього Договору була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) вказана в ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Вебсайті; б) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування; 
- він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», актуальна на дату укладання Договору редакція яких розміщена на Вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися; дані, що стосуються його особи (дані паспорту, РНОКПП, ПІБ, місце проживання, інше), зазначені в преамбулі, та реквізитах сторін цього Договору є актуальними, правильними.
Відповідно до зазначених вище умов кредитного договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 виконало у повному обсязі та надало йому кредит у розмірі 7 900 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану Банком АТ «Універсал Банк», що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА».
За інформацією в листі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», відповідно до договору № 4219317 від 15.12.2023 року було успішно перераховано грошові кошти у сумі 7 900 грн. на платіжну карту НОМЕР_1 .
09.09.2025 року до суду від АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду надійшли витребувані документи, у яких зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну карти № НОМЕР_2 , номер телефону « НОМЕР_3 » є фінансовим номером телефону за картковим рахунком платіжної картки № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , на який надсилається інформація про підтвердження здійснення операцій в період з 15.12.2023 року по 26.12.2023 року. Також було надано інформацію про рух коштів за картковим рахунком платіжної карти № НОМЕР_2 за період з 15.12.2023 року по 26.12.2023 року.
Згідно із наданої банком інформації про рух коштів за картковим рахунком ОСОБА_1 по картці № НОМЕР_2 від 03.09.2025 року (а.с. 194-196) вбачається, що на картковий рахунок відповідача 15.12.2023 року було зараховано грошові кошти у розмірі 7 900 грн
Також 26.07.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає), а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні права вимоги до боржників, у тому числі до  ОСОБА_1 за кредитним договором № 4219317 від 15.12.2023 року.
Представником позивача надано до суду розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором складає 79 197,50 грн., з яких: 7 900 грн. – сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту), 44 437,50 грн. – сума заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 26 860 грн. – сума заборгованості за відсотками, нарахованими Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції».
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що належними та допустимими доказами доведено укладення між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору № 4219317 та перехід права вимоги за ним до позивача. При цьому зазначав, що сторонами кредитного договору погоджено усі істотні умов, зокрема і відсотки, які нараховувались у відповідності до умов договору та в межах строку його дії, а матеріали справи містять належні та допустимі доказі на підтвердження факту отримання позичальником кредитних коштів.
Апеляційний суд частково погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як зазначалося вище з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 уклав із ТОВ «Лінеура Україна» кредитний договір №4219317 відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 7 900 грн. строком на 360 днів під занижену процентну ставку 0,01 % до 24.12.2023 року та стандартну процентну ставку 2,5% 
При цьому кредитний договір №4219317 від 15.12.2023 року, який складається із декількох документів підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 27919, який було надіслано на номер відповіда, який зазначений останнім у договорі разом із реєстраційним номером облікової картки платника податків, паспортними даними, місцем проживання та електронною адресою.
Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитодавця подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, після чого позикодавець надіслав за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону (міститься в реквізитах договору) одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитного договору.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону №675-VIII вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі ОСОБА_3 .
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведених у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066 св 23).
Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. 
Також матеріали справи містять відомості про перерахування кредитних коштів позичальнику, а саме виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 , яка надана АТ «Універсал Банк»на запит суду першої інстанції та яка має статус первинного бухгалтерського документу, а тому доводи апеляційної скарги з приводу недоведеності отримання відповідачем кредитних коштів не знайшли свого підтвердження. Крім того факт отримання кредитних коштів на картку  НОМЕР_1 підтверджено наданим позивачем листом ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». Зазначений номер картки було вказано відповідачем у кредитному договорі, зокрема у розділі які містить реквізити сторін (п.10) та п.2.1 договору.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що як первісний кредитор так і позивач не є банківськими установами, отже не можуть надати первинні бухгалтерські документи на підтвердження заборгованості, а тому надані позивачем розрахунку суд вважає належними та допустимими доказами. 
Що ж стосується розміру кредитної заборгованості та порядку її нарахування, зокрема відсотків суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як вбачається зі змісту п. 1.4 кредитного договору №4219317 сторонами погоджено процентні ставки у розмірі 0,01% - знижена процентна ставка, яка нараховуються до 24.12.2023 року та 2,5% - стандартна процентна ставка. При цьому строк кредитування складає 360 днів (п.1.3).
Із розрахунків заборгованості наданих позивачем вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховувались ОСОБА_1 за період з 15.12.2023 р. по 24.12.2023 р. за ставкою 0,01 %, а з 25.12.2023 року по 09.12.2024 року за ставкою 2,5% 
Однак суд вважає такі нараховування не правомірними з огляду наступне.
22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення і до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».
Зокрема, ст.8 Закону України№1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Тобто, відповідно до положень ч.7ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону № 3498-IXпродовження строку користування кредитом може здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору.
Так, відповідно до ч. 5ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону № 3498-IX, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Виходячи з п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
При цьому, згідно п. 4, надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу (п. 3 - це банки), та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, починаючи з 25.12.2023 (наступний день після набрання Законом чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1 %.
При цьому, позивач, як надавач фінансових послуг, був зобов`язаний привести свою діяльність у відповідність до вищевказаних змін.
У той же час, пунктом 17Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому, Перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами Прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5розділу Іцього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Починаючи з 25.12.2023 року протягом перших 120 днів щоденний розмір відсотків за кредитом не міг бути більшим за 2,5 %, протягом наступних 120 днів 1,5%, а у подальшому не міг бути більшим за 1 % за відсутності домовленості сторін про ще менший розмір відсотків.
Таким чином, визначена в кредитному договорі процентна ставка за період з 15.12.2023 року до 24.12.2023 року на рівні 0,01 % узгоджується з нормами діючого на той час законодавства, а тому розмір заборгованості за цей період складає 7,9 грн. (7 900 грн. * 0,01% * 10 днів)
За період з 25.12.2023 року по 22.04.2024 року (120 днів) позивач має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за ставкою 2,5 %, а тому розмір заборгованості за відсотками за цей період складає 23 700 грн. (7 900 грн. * 2,5% * 120 днів).
За період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року (120 днів) позивач має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за ставкою 1,5 %, а тому розмір заборгованості за відсотками за цей період складає 14 220 грн. (7 900 грн. * 1,5% * 120 днів).
За період з 21.08.2024 року по 08.12.2024 року (110 днів) позивач має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за ставкою 1 %, а тому розмір заборгованості за відсотками за цей період складає 8 690 грн. (7 900 грн. * 1% * 110 днів).
Таким чином розмір кредитної заборгованості за процентами, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 15.12.2023 року по 08.12.2024 року з урахуванням змін у Законі України «Про споживче кредитування» складає 46 617,90 грн. (7,9 + 23 700 + 14 220 + 8 690)
На зазначене суд першої інстанції не звергнув увагу та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за відсотками у повному обсязі.
Підсумовуючи наведене доводи апеляційної скарги з приводу не доведеності належними та допустимими доказами наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором № 4219317 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення цього питання. Однак, враховуючи те, що висновки суду першої інстанції щодо розміру відсотків є такими що не відповідають вимогам закону та обставинам справи, то рішення суду від 04.12.2025 року у цій частині підлягає скасуванню зі зміною розміру стягнутого з відповідача на користь позивача розміру відсотків на 46 617,90. та загального розміру кредитної заборгованості із 79 197,50 грн. на 54 517,9 грн.
В неоскаржуваній частині рішення суду на предмет правомірності не переглядалось.
Враховуючи що судове рішення підлягає зміні в частині загального розміру кредитної заборгованості, то відповідно до положень ч.13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції змінює розподіл судового збору.
Згідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» підлягають частковому задоволенню на 69%, як і вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 на 31%, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 545,04 грн. (1 671,46 – 1 126,42 ) у порядку взаємозарахування. А тому рішення суду першої інстанції у цій частині також підлягає зміні із 2 422,40 грн. на 545,04 грн.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 79197,50 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 04 грудня 2025 року змінити стягнувши із  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»», код ЄДРПОУ 40966896, юридична адреса: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2) заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4219317 від 15.12.2023 року у розмірі 54 517,90 грн., з яких: 7 900 грн. – сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту), 46 617,90 грн. – сума заборгованості за відсотками.
Рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 04 грудня 2025 року змінити в частині стягнутого з  ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»» судового збору з 2 422,40 грн. на 545,04 грн.
В іншій частині залишити рішення без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Л.П. Никифоряк