Номер провадження 2/201/2196/2026
ЄУН 201/942/26

Соборний районний суд міста Дніпра

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

15.06.2026 року          м. Дніпро
Соборний районний суд міста Дніпра 
у складі головуючого судді Давидовської Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Овчаренка Д.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради
про визнання права користування на квартиру,
установив:
I. Стислий виклад позиції учасників справи 
1.Позивач – ОСОБА_1 (далі –   ОСОБА_1 , Позивач), звернувся до суду з позовом до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (далі – ДЖГ, Відповідач 1), Дніпровської міської ради (далі – ДМР, Відповідач 2), відповідно до якої позивач просить суд визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування на квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 з 01.09.2005 року постійно зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР від 01.04.2024 № 507 позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 тимчасово з 14.10.2000, без виписки та перереєстрації з 14.05.2001, в кв. АДРЕСА_3 постійно з 01.09.2005. Вселення у вказане житло відбулося у зв`язку з тим, що в період з 10.01.1991 по 29.12.2017 рік ОСОБА_1 працював на посаді художнього керівника Дніпропетровського державного театру опери та балету, на балансу якого на той час перебував гуртожиток за вищевказаною адресою. Згідно висновку про законність видачі паспорту громадянина України ОСОБА_1 від 07 .07.2011, ОСОБА_1 , 16.09.1999 прибув до с. Піщанка Новомосковського району з м. Дніпропетровська по паспорту НОМЕР_1 виданому ВВС Мясникянського району м. Єреван від 27.07.1982. 18.09.1999 гр. ОСОБА_1 в Новомосковському РВ документувався паспортом громадянина України НОМЕР_2 в зв`язку з обміном та зареєструвався за адресою: АДРЕСА_4 . 19.09.2000 гр. ОСОБА_1 був знятий з реєстраційного обліку до м. Дніпропетровська. Згідно копії трудової книжки в період з 10.01.1991 по 30.08.1997 гр. та з 01.01.1998 по 31.08.2022 року ОСОБА_1 працював на посаді художнього керівника Дніпропетровського державного театру опери та балету, що підтверджується витягом з порталу електронний послуг Пенсійного Фонду України від 18.01.26 року. Окрім позивача ОСОБА_1 у спірній кімнаті зареєстровані його дружина: ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.04.2010 року, син: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 11.03.2010 року, донька: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 з 08.04.2014 року. Адміністрація Дніпропетровського театру опери та балету та профком не надавали мешканцям гуртожитку ордерів на вселення, а направляли їх до паспортного столу Жовтневого ( Соборного) району. Бланк з дозволом на постійну прописку залишався в паспортному столі, а на його основі була здійснена постійна прописка, яка була зафіксована в паспорті та домовій книзі. Згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 21.10.1999 року № 2096 «Про зміну правового режиму житлових приміщень у гуртожитку для малосімейних по АДРЕСА_5 » змінено правовий режим гуртожитку для малосімейних за адресою : АДРЕСА_5 . Відповідно до п. 5 цього рішення виконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради доручено видати ордери для постійного проживання квартиронаймачам згідно з чинним законодавством, однак ордери видані не були. Даний будинок наразі перебуває у комунальній власності Дніпровської міської територіальної громади. Позивач неодноразово звертався до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою про надання ордеру для постійного проживання на спірну квартиру. Останній раз звернулася 14.10.2025 року. Згідно відповіді від 05.11.25 року № 3/16-5465, Департамент житлового господарства відмовив у видачі ордеру у зв`язку з тим, що вселення позивача у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6 відбулося після зміни його статусу, з порушенням ст. 58 Кодексу. На теперішній час позивач продовжує проживати у даній квартирі, зареєстрував своє місце проживання, утримує це майно, здійснює ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги та квартплату, що підтверджується випискою з протоколу № 40 від 08.08.2003 року, в якій зазначено (далі мовою оригіналу) – «после полного погашения ОСОБА_1 задолженности за пользование жильём в размере 378, 28 грн. по состоянию на 01.08.2003г., оставшуюся площадь освободившегося 2 помещения площадью 80 м2 на первом этаже, за исключением 18 м выделенных семье Ивановых, выделить семье Арзумановых для улучшения их жилищных условий при выполнении следующего: ОСОБА_1 за свой счет производит все уборочные, строительные, отделочные и монтажные работы, предоставляет театру разрешительную документацию по установке перегородок и пробитию дверных проемов, разрешения на строительство кухни, и после завершения всех работ отдаёт в распоряжение администрации театра комнату № 301» Балансоутримувачем вказаного будинку є КП «Жилсервис-5»ДМР, яке довідкою підтвердило реєстрацію позивача у спірному приміщенні. Позивач вселився у спірне житло на законних підставах, йому була надана звільнена кімната як працівнику театру ще до того, як будинок АДРЕСА_5 перейшов до комунальної власності. Загальний строк проживання позивача у квартирі становить більше 15 років. Заявник стверджує, що набув у встановленому порядку право користування вказаною квартирою. Отже, відповідачами не визнається право позивача на користування спірним житлом, що зумовило звернення з позовом до суду. На підставі вищевикладеного просить задовольнити позовні вимоги.
2.Відповідач 2 у відзиві на позов просила відмовити у задоволенні позовних та зазначила, що питання надання житлової площі у цьому будинку вирішується згідно зі статтями 51, 58 Житлового кодексу України після зміни статусу гуртожитку, а право позивача вважає не порушеним і вказала як на неефективний обраний позивачем спосіб захисту. 

II. Процесуальні дії у справі
3.Ухвалою суду від 26 січня 2026 року відкрито провадження у справі. Судовий розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
4.18 лютого 2026 року справа знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.
5.Ухвалою суду від 12 березня 2026 року відкладено підготовче засідання.
6.У підготовчому засіданні 02 квітня 2026 року постановлена ухвала про відкладення підготовчого засідання.
7.Ухвалою суду від 21.04.2026 року закрите підготовче засідання та призначене справу до розгляду по суті.

III. Заяви, клопотання
8.Представник позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. 
9.Представник відповідачау судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила у їх задоволенні відмовити.

IV. Установлені судом фактичні обставини
10.Судом установлено, що   ОСОБА_1  з 10.01.1991 по 30.08.1997 роки та з 01.01.1998 по 31.08.2022 роки працював на посаді художнього керівника Дніпропетровського державного театру опери та балету, що підтверджується витягом з порталу електронний послуг Пенсійного Фонду України від 18.01.2026 року.
11.Дніпропетровський державний театр опери та балету перейменований в Державне підприємство «Дніпропетровський обласний театр опери та балету» на підставі розпорядження виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 30 травня 1997 року.
12.Як працівнику Дніпропетровського академічного театру опери та балету йому була виділена кімнату у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_5 .
13.За вказаною адресою у кв. АДРЕСА_7 тимчасово з 14.10.2000 року, без виписки та перереєстрації з 14.05.2001 року; в кВ. АДРЕСА_8 постійно з 18.12.2003 року, в кв. АДРЕСА_3 постійно з 01.09.2005 року, що підтверджується довідкою № 507 від 01.04.2024 року, копією витягу з реєстру територіальної громади станом 07.02.2024 року та копією паспорта. 
14.Отже, загальний строк проживання позивача у квартирі становить понад 20 років.
15.Окрім позивача ОСОБА_1 у спірній кімнаті зареєстровані його дружина: ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.04.2010 року, син: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 11.03.2010 року, донька: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 з 08.04.2014 року. 
16.Згідно наказу № 179а від 25.07.2005 року була проведена перенумерація кімнат та кімн.109 присвоєний номер 108. 
17.Згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 21 жовтня 1999 року № 2096 «Про зміну правового режиму житлових приміщень у гуртожитку для малосімейних по АДРЕСА_5 » змінено правовий режим гуртожитку для малосімейних за адресою: АДРЕСА_5 .
18.Відповідно до п. 5 цього рішення виконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради доручено видати ордери для постійного проживання квартиронаймачам згідно з чинним законодавством, однак ордери видані не були.
19.Даний будинок на разі перебуває у комунальній власності Дніпровської міської територіальної громади. Балансоутримувачем гуртожитку для малосімейних за адресою : АДРЕСА_5 є КП «Жилсервіс-5» ДМР.
20.Згідно наданої відповіді від 05.11.2025 року № 3/16-5465, департамент житлового господарства відмовив у видачі ордеру ОСОБА_1 у зв’ язку з тим, що вселення у житловий будинок відбулося після зміни його статусу з порушенням ст. 58 Житлового кодеку України.

V. Оцінка суду
21.Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК), статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
22.Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
23.Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
24.Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
25.Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
26.Відповідно до положень частини 1-4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
27.Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.
28.Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
29.Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
30.Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
31.Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
32.Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.
33.Положеннями статей 4, 5 ЖК України передбачено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд, а державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).
34.Статтею 61 ЖК України встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
35.У відповідності до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
36.Відповідно до положень ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
37.Згідно з ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать:
- управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню;
- облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності;
- вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності;
- здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності;
- видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій.
38.Зважаючи на те, що квартира не приватизована і знаходиться в комунальній власності територіальної громади, то управління житловим фондом відповідно до ЖК України здійснюється Дніпровською міською радою через свої виконавчі органи, а саме: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради.
39.Звернувшись до Дніпровської міської ради із заявою про надання ордеру на постійне проживання в неприватизованому житловому приміщенні, позивачем було надано перелік документів, але оскільки у ДЖГ в ордерних книгах відсутні корінці ордерів на житлові приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , за період з 1999 року по 2025 рік йому було відмовлено у видачі ордеру, який є підставою користування спірним житлом та таким чином порушило права позивача.
40.Слід зазначити, що розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
41.Позов про визнання права як способу захисту цивільних прав, визначений статтею 16 ЦК України, подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.
42.У цій справі, спір стосується права на користування житлом на підставі реєстрації у цьому житлі, що зумовлює необхідність узаконити це право шляхом отримання ордеру, у відсутність якого позивач та члени його сім`ї позбавляються такого права, що створює невизначеність його положення та надає підстави і умови для його виселення. Крім того ненадання ордеру робить неможливим реалізацію права позивача на приватизацію житлового фонду.
43.Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Конституцією України, Житловим Кодексом України та законами, що стосуються прав мешканців гуртожитків. Так, право громадян на житло гарантоване статтею 41 Конституції України та закріплене статтями 1, 9 Житлового кодексу УРСР. Згідно п. 9 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208 та ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Згідно ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, які були на правових підставах вселені в гуртожиток і фактично проживають у гуртожитку, без попереднього надання їм (їхнім сім`ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 1 вказаного Закону, сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого час.
44.На теперішній час позивач продовжує проживати у даній квартирі, зареєстрував своє місце проживання, утримує це майно, сплачує комунальні послуги та квартплату. Балансоутримувачем вказаного будинку є КП «Жилсервис-5»ДМР. Загальний строк проживання позивача у квартирі становить більше 20 років.
45.Серед основних прав і свобод людини і громадянина є право на житло. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду (ст. 47 Конституції України). Ця норма гарантує громадянам, які потребують соціального захисту, надання житла державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату, відповідно до закону.
46.У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Конституцією України передбачено захист права на житло (ст. 30). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
47.За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
48.Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
49.У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи.
50.У статті 8 Конвенції закріплено право кожного на повагу до його приватного і сімейного життя, житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права інакше, ніж згідно із законом і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
51.Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків з конкретним місцем (рішення ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).
52.У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).
53.Отже, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням у приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.
54.Судом встановлено, що позивач вселений у квартиру на законних підставах та проживає там понад 20 років, незаконність його проживання ніким не спростована та не заперечувалась, а відсутність ордеру позбавляє його можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири.
55.Відсутність у відповідача корінців ордера на вселення у спірне приміщення саме по собі не є підставою для висновку, що займане позивачем з 2005 року житло за таких фактичних обставин справи, за наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання, не є житлом у розумінні пункту 1 статті 8 Конвенції.
56.Принцип пропорційності у розумінні Європейського суду з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.
57.Виходячи з аналізу статей 64, 65 ЖК України, наймач і члени сім`ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду. За особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім`ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні.
58.З цього випливає, що визначальним при вирішенні питання про право користування житловим приміщенням є не лише сам по собі факт реєстрації в цьому приміщенні, а й факт проживання цієї особи в цьому приміщенні та характер проживання як член сім`ї чи як інша особа, порядок вселення, наявність встановленого порядку користування житловим приміщенням, а також тривалість проживання.
59.Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2025 року справа 129/1033/13-ц зазначила, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (частина третя статті 10, частина перша статті 60 ЦПК України у вказаній редакції). Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплювала стаття 61 ЦПК України у тій же редакції (близькі за змістом приписи визначені у частині третій статті 12, частині першій статті 13, частина перша статті 81, статті 82 ЦПК України).
60.Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. 
61.Аналізуючи вищевикладені доводи, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність у нього права на користування жилим приміщенням у спірній квартирі, а, тому, дійшов висновку, що позов належить задовольнити у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст. 7, 12, 13, 76, 81, 141, 258-268, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ухвалив:
1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідачів: 1) Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, 2) Дніпровської міської ради Дніпровської міської ради, про визнання права користування на квартиру задовольнити.
2.Визнати за  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування на квартирою, розташованою за адресою:  АДРЕСА_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повідомити учасників справи про можливість ознайомлення з рішенням суду на веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя         Т.В. Давидовська