ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

06 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 200/20038/17
провадження № 61-16514св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
заявник -Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, 
стягувач - Публічне акціонерне товариство «ІНТЕРКРЕДИТБАНК», 
боржник - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Свистунової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Історія справи
У серпні 2022 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про заміну сторони виконавчого провадження, у якій заявник просив замінити стягувача - Публічне акціонерне товариство «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» (далі - ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК») на його правонаступника - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Заява мотивована тим, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року у справі № 200/20038/17 позовні вимоги ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено. Стягнуто з    ОСОБА_1 на користь ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 34 906 835,17 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вказане судове рішення набрало законної сили, але ОСОБА_1 його не виконав.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року у справі № 200/20038/17 ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК», який з 2015 року знаходився в стадії ліквідації, не отримував.

10 липня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №12241110028052604 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «ІНТТЕРКРЕДИТБАНК» як юридичної особи.

Після завершення ліквідації ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» залишились незадоволені кредиторські вимоги, що були акцептовані та не були погашені. З цього приводу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб вживаються передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» заходи на поновлення порушених прав вкладників та кредиторів ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК».

21 червня 2022 року на виконання рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2018рокуу справі № 200/20038/17 представнику Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Іващенку В. О. було видано відповідний виконавчий лист.

Посилаючись на викладене, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просив суд заяву про заміну стягувача на його правонаступника задовольнити.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про заміну стягувача сторони виконавчого провадження у справі за позовом ПАТ«ІНТЕРКРЕДИТБАНК» до      ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, задоволено.Замінено стягувача - ПАТ«ІНТЕРКРЕДИТБАНК» на його правонаступника - державну організацію - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ЄДРПОУ 21708016, у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого 21 червня 2022 року на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2018року у справі № 200/20038/17 про стягнення матеріальної шкоди з  ОСОБА_1 на користь державної організації - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалюючи вказане судове рішення, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для задоволення заяви.

Не погодившись з такою ухвалою суду,   ОСОБА_1 в липні 2025 року звернувся до суду з апеляційною скаргою.
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року апеляційну скаргу    ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року скасовано.

У задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про заміну стягувача сторони виконавчого провадження у справі за позовом ПАТ«ІНТЕРКРЕДИТБАНК» до      ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що 10 липня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис № 12241110028052604 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «ІНТТЕРКРЕДИТБАНК» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «ІНТТЕРКРЕДИТБАНК» також є припиненими з 10 липня 2019 року.

Враховуючи наведене, оскільки юридичну особу ПАТ «ІНТТЕРКРЕДИТБАНК» припинено, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є його правонаступником, а лише здійснював владні повноваження щодо введення тимчасової адміністрації (ліквідації) банку та виплати відшкодування за вкладами в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», немає підстав для заміни сторони виконавчого провадження.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
29 грудня 2025 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року, в якій просить скасувати вказане судове рішення і залишити в силіухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова ухвалена судом апеляційної інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

22 квітня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року у справі № 200/20038/17 позовні вимоги ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено. Стягнуто з    ОСОБА_1 на користь ПАТ«ІНТЕРКРЕДИТБАНК» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 34 906 835,17 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вказане судове рішення набрало законної сили, але ОСОБА_1 його не виконав.

Постановою Правління Національного банку України від 16 січня 2015 року №17прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК.

Відповідно до постанови Правління Національного банку Українивід 16січня 2015 року №17 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17січня 2015 року № 8 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК»». 

В подальшому виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №2220 від 31травня 2017 року «Про зміну уповноваженої особи Фонду, якій делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК»». На вказану посаду призначено    Куліша В. М . Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

10 липня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №12241110028052604 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «ІНТТЕРКРЕДИТБАНК» як юридичної особи.

Запис про правонаступників ПАТ «ІНТТЕРКРЕДИТБАНК» у Єдиному державномуреєстріюридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній.

21 червня 2022 року на виконання рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2018рокуу справі № 200/20038/17 представнику Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Іващенку В. О. було видано відповідний виконавчий лист.

У жовтні 2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся Фонд гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, боржник - ОСОБА_1 , оскільки строк пред`явлення виконавчого листа сплив 09 жовтня 2021 року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2023 року заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання задоволено. Поновлено строк пред`явлення до виконання виконавчого листа від 27 квітня 2018 року по цивільній справі № 200/20038/17, про стягнення на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 34 906 835, 17 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2023 року скасовано. У задоволенні заяви Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, боржник - ОСОБА_1 , про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином,відмовлено. 

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року у справі за заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом ПАТ«ІНТЕРКРЕДИТБАНК» до     ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином. 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012). 
Оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією цивільного процесу, 
то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах 
та у порядку, визначених ЦК України, ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частин першої, другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
У зв`язку із зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктивний склад у частині кредитора.
Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України, частиною першою якої встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Тобто процесуальне правонаступництво передбачає перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.
Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.
Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватися скарги окремо від рішення суду.
Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документу, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Проте разом із тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.
Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21).
Згідно з частиною сьомою статті 104 ЦК України особливості припинення банку як юридичної особи встановлюються законом.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про банки і банківську діяльність» цей Закон регулює відносини, що виникають під час заснування, реєстрації, діяльності, реорганізації та ліквідації банків.
Як зазначено у частині першій статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.
Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
У статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до частини першої статті 3 вказаного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
Забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку становить основну функцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який, на підставі статті 6 вказаного Закону, у межах своїх функцій та повноважень здійснює заходи щодо проведення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, у тому числі, шляхом виконання плану врегулювання, здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку.
Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.
На підставі пунктів 1, 2, 3 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.
Особливості ліквідації банків встановлюютьсяЗаконом України «Про банки і банківську діяльність» (частина четверта статті 110 ЦК України).
Відповідно до частини сьомої статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
У частині четвертій статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що у день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.
Аналіз зазначених законодавчих норм свідчить про те, щоЗаконом України «Про банки і банківську діяльність» не передбачено правонаступництво банку у разі його ліквідації.
Норми спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містять положень щодо визнання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб правонаступником банківської установи, у тому числі, у зв`язку з проведенням ліквідації останньої.
Отже, незалежно від того, проведена ліквідація банку, чи ні, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником банку відповідно до положень законодавства України, оскільки він здійснює лише владні повноваження щодо введення тимчасової адміністрації (ліквідації) банку в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 вересня 
2020 року у справі № 334/8020/18 (провадження № 61-7616св20), від 20 жовтня 2020 року у справі № 334/401/14 (провадження № 61-11495св20), від 25 лютого 2021 року у справі № 333/4351/18 (провадження № 61-5924св20), від 02 червня 2022 року у справі № 908/1174/17, від 19 жовтня 2022 року у справі № 161/8815/13-ц (провадження № 61-5736св22), від 10 травня 2023 року у справі № 442/8065/21 (провадження № 61-11260св22), від 06 лютого 2024 року у справі № 761/13085/14-ц (провадження № 61-18757св23). 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про заміну стягувача сторони виконавчого провадження у справі за позовом ПАТ«ІНТЕРКРЕДИТБАНК» до      ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова ухвалена судом апеляційної інстанції без додержання норм матеріального і процесуального права. 

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні. 

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державної організації - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий  М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов