УХВАЛА
09 червня 2026 року 
м. Київ
справа №990/191/26
адміністративне провадження №П/990/191/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Шишова О. О.,
суддів: Білоуса О. В., Блажівської Н. Є., Желтобрюх І. Л., Яковенка М. М., 
розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про закриття провадження в адміністративній справі № 990/191/26 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення,-
установив:
19 травня 2026 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Верховного Суду із позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України, відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 20 квітня 2026 року № 22/ко-26, яким суддю Окружного адміністративного суду місті Києва ОСОБА_1 визнано такою, що не відповідає займаній посаді.
Обґрунтовуючи позов, позивачка зазначає, що рішення ВККС від 20 квітня 2026 року № 22/ко-26 є протиправним, оскільки не містить належного мотивування висновку про її невідповідність займаній посаді, ґрунтується на припущеннях та загальних оцінках, а не на встановлених індивідуальних обставинах і належних доказах. Також позивачка вказує на порушення процедури кваліфікаційного оцінювання, неналежну оцінку її пояснень і доказів, використання матеріалів НАБУ без забезпечення можливості повноцінного ознайомлення з ними та відсутність належного обґрунтування відступу пленарного складу ВККС від висновків колегії про її відповідність займаній посаді.
Верховний Суд ухвалою від 21 травня 2026 року відкрив провадження у справі та призначив справу для розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
03 червня 2026 року до Верховного Суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Обґрунтовуючи клопотання відповідач покликаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 23 жовтня 2025 року у справі № 990/36/25, зазначає, що рішення Комісії від 03 квітня 2026 № 22/ко-26, яким позивачку визнано такою, що не відповідає займаній посаді, не може бути окремим (самостійним) предметом судового розгляду, оскільки за своєю правовою природою висновок відповідача за результатами кваліфікаційного оцінювання не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер, у зв`язку з чим, провадження в цій справі необхідно закрити.
Вирішуючи клопотання про закриття провадження, Суд виходить з такого.
Відповідно до частини четвертої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначено статтею 266 КАС України.
З урахуванням предмету спору та його правового регулювання, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон про судоустрій) суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Крім того, частина третя статті 88 Закону про судоустрій вказує на те, що рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
При застосуванні норм статті 88 Закону про судоустрій колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, сформовані при оцінці подібних правовідносин в пунктах 52-54 постанови від 20 лютого 2025 року у справі № 990/62/24, а саме:
« 52. Отже, Велика Палата Верховного Суду змушена констатувати той факт, що коли межі ініційованого оскарження рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, не торкаються питання надання оцінки мотивам ухваленого рішення, то ВРП позбавлена повноважень надавати оцінку таким підставам.
53. Аналіз наведених правових норм крізь призму сталої практики Верховного Суду щодо оскарження рішень ВККС, ухвалених за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, з урахуванням меж оскарження відповідного рішення, що є предметом розгляду в цій справі, дає підстави для висновку про можливість здійснення судового контролю щодо рішень ВККС за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання в частині перевірки цих рішень на наявність наведених в законі процесуальних порушень, перевірка яких не входить до повноважень ВРП.
54. Іншими словами, ВРП уповноважена оцінювати обґрунтованість рішення ВККС з відповідною рекомендацією для прийняття на її основі свого кінцевого рішення, однак не перевіряє дотримання ВККС процедури прийняття рішень. Отже, учасник кваліфікаційного оцінювання може оскаржити такі порушення в судовому порядку».
Від таких висновків Велика Палата Верховного Суду у подальшому не відступила.
Ураховуючи зміст спірних правовідносин, які склалися за участі ОСОБА_1 та ВККС, колегія суддів уважає, що перевірка оспорюваних позивачкою дій та рішення Комісії на предмет дотримання принципів, наведених у частині другій статті 2 КАС України, є гарантією досягнення мети адміністративного судочинства - ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичної особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
Доводи відповідача про те, що позивачку було звільнено у відставку рішенням Вищої ради правосуддя, не змінюють суті спірних правовідносин та не впливають на наявність у позивачки права на оскарження рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 20 квітня 2026 року № 22/ко-26, яким її визнано такою, що не відповідає займаній посаді. Сам факт звільнення позивачки не виключає можливості перевірки судом законності спірного рішення.
За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність передбачених пунктом першим частини першої статті 238 КАС України підстав для задоволення клопотання представника ВККС про закриття провадження у справі. 
Керуючись статтями 238, 248, 250, 256 КАС України, суд
постановив:
Відмовити у задоволенні клопотання представника Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про закриття провадження в адміністративній справі № 990/191/26.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач О. О. Шишов

Судді О. В. Білоус

Н. Є. Блажівська

І. Л. Желтобрюх

М. М. Яковенко