РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року 	справа № 580/4117/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Гайдаш В.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 (далі - позивач) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (далі – відповідач), в якому позивачка просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 20.02.2026 №0050460707 про застосування до ФОП ОСОБА_1 фінансових (штрафних) санкцій в розмірі 1020 грн за порушення п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України
В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що податкове повідомлення-рішення від 20.02.2026 №0050460707 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідач в порушення норм Податкового кодексу України не вказав у наказі про проведення фактичної перевірки підставу призначення такої перевірки, обмежившись посиланням на підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, тому у позивача виникли об`єктивні сумніви у законності призначення та проведення відповідної податкової перевірки. Також позивачкою вказано, що в акті фактичної перевірки №2385/Ж5/23-00-07-07-01/ НОМЕР_1 від 20.02.2026 вказано, що ФОП ОСОБА_1 не були надані зазначені у письмовому зверненні документи, у зв`язку з чим встановлено порушення позивачкою п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України. Разом з тим, у письмовому зверненні було визначено строк для подання документів до 19.02.2026, що позивачкою було виконано шляхом направлення засобами поштового зв`язку копій документів разом із супровідним листом АТ «Укрпошта», що виключає факт порушення нею вимог п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 27.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підставою проведення фактичної перевірки позивача стало отримання податковим органом інформації про численні звернення споживачів продукції, яка реалізовується через мережу магазинів квітів «DenFlor» щодо порушення суб`єктом господарювання вимог податкового законодавства. Така інформація була надана до ДПС України Народним депутатом України Данилом Гетьманцевим, та в подальшому передана для перевірки ГУ ДПС у Черкаській області. Також відповідачем вказано, що перевіряючими надано позивачці письмове звернення від 13.02.2026 про надання документів (їх належним чином завірених копій), однак зазначені документи у письмовому зверненні платником не були надані в повному обсязі, чим встановлено порушення вимог п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України. Враховуючи вищевикладені обставини, відповідач вважає, що оскаржуване ППР є правомірним та скасуванню не підлягає.
Позивачкою подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої вона вважає, що доводи відповідача є необґрунтованими, а позов таким, що підлягає до повного задоволення. 
Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що наказом ГУ ДПС у Черкаській області від 12.02.2026 №418-п «Про проведення фактичної перевірки» на підставі пп. 20.1.2, 20.1.4, 20.1.8-20.1.11 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.3, п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, призначено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за місцем фактичного здійснення діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , з 13.02.2026 тривалістю 7 діб.
Під час проведення перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Черкаській області надано позивачці письмове звернення про отримання документів (їх належним чином завірених копій), в якому вимагалось від позивачки у строк до 19.02.2026 надати за адресою: АДРЕСА_2 , наступні документи: підтверджуючі документи на об`єкти оподаткування за місцем провадження діяльності, книгу обліку доходів, договір електронного платіжного засобу, підтверджуючі документи на придбання, облік товарів, документи, що підтверджують оформлення трудових відносин з найманими працівниками, банківська виписка з електронного платіжного засобу за період з 03.07.2025 по дату отримання письмового звернення.
Позивачкою 19.02.2026 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» надіслано на поштову адресу відповідача надіслано копії документів щодо господарської діяльності позивачки.
На підставі вищезазначеного наказу та направлень від 13.02.2026 №610/23-00-07-07-01, №611/23-00-07-07-01, №612/23-00-07-07-01, Головним управлінням ДПС у Черкаській області проведено фактичну перевірку господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 з метою контролю за дотриманням вимог законодавства з питань обліку товарних запасів, відображення обов`язкових реквізитів в розрахункових документах та фіскальних звітах, наявності документів, що підтверджують походження товарів, регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за місцем фактичного провадження діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , за період діяльності з 03.07.2025 по 19.02.2026.
Головним управлінням ДПС у Черкаській області складено акт про ненадання документів (їх засвідчених копій), в якому зазначено, що станом на 19 лютого 2026 року до 17 год. 00 хв. вищезазначені документи (їх копії) платником податків не були надані.
На підставі вищезазначених обставин, контролюючим органом складено акт фактичної перевірки від 20.02.2026 №2385/Ж5/23-00-07-07-01/ НОМЕР_1 , згідно висновків яких позивачкою допущено порушення вимог пункту 85.2 статті 82 ПК України.
Позивачкою подано заперечення на висновки акту фактичної перевірки від 20.02.2026 №2385/Ж5/23-00-07-07-01/2213614505.
Листом від 20.03.2026 №5882/6/23-00-07-07-06 ГУ ДПС у Черкаській області повідомило позивачку, що комісія з питань розгляду заперечень в ГУ ДПС прийняла рішення про неврахування заперечень платника на висновки акту перевірки та відсутність обставин, що виключають вину у вчиненні правопорушення, пом`якшуть або звільняють від відповідальності за порушення законодавства ФОП ОСОБА_1 .
На підставі акта перевірки від 20.03.2026 №5882/6/23-00-07-07-06 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.02.2026 №0050460707 про застосування до фінансових (штрафних) санкцій в розмірі 1020 грн.
Позивачка вважаючи, що вищевказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулась із даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).
Пунктом 80.2 статті 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: 80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів; 80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; 80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування; 80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками; 80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; 80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3; 80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
Правовий аналіз пункту 80.2 статті 80 ПК України свідчить про те, що здебільшого підстави, передбачені у відповідних підпунктах цієї норми, встановлюють лише єдину передумову для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків вимог законодавства у певній сфері, яка і є фактичною підставою для проведення перевірки.
Однак, підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України таких встановлює дві: (1) наявність та/або отримання певної інформації; (2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у відповідній сфері.
Саме тому цей підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України має істотну особливість у його застосуванні порівняно з іншими підпунктами цієї норми, яка і зумовлює висновок про те, що саме лише посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України у рішенні про проведення перевірки не є мінімально достатнім обсягом інформації, яка має відображатися у наказі відповідно до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки.
Так, Верховний Суд у постанові від 23.04.2025 у справі № 460/7257/20 наголосив, що оскільки підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлює в одному підпункті статті дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки, то у наказі про призначення перевірки контролюючий орган поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення зобов`язаний відобразити конкретну з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, або ж обидві, в обсязі, достатньому для ідентифікації однієї з двох (або обох в сукупності у разі їх наявності). Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.
Тобто, у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.
Саме такий обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у складі судової плати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 28.05.2024 у справі №280/1431/23.
Крім того, проаналізувавши зміст норм п. 80.2 ст. 80, п. 81.1 ст. 81 ПК України у сукупності Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював у своїй постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 таку правову позицію з тлумачення положень пп. 80.2.2 зазначених пункту й статті Кодексу: «…єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.
Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації - «яка свідчить про можливі порушення» - дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.
Відповідно до абзацу третього пункту 81.1. статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанови від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23, від 28.05.2024 у справі № 280/1431/23 у яких сформулював висновки, які мають забезпечити єдиний підхід у правозастосуванні підпунктів 80.2.2., 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 ПК України у взаємозв`язку із статтею 81 ПК України під час розгляду подібних спорів
Так, у постанові від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23 судова палата Верховного Суду акцентувала увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1. статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
У постанові від 28.05.2024 у справі № 280/1431/23 Верховний Суд підтримав усталену у судовій практиці позицію про те, що підпункт 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 ПК України встановлює в одному підпункті статті дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки: (1) наявність та/або отримання певної інформації; (2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у відповідній сфері. Така особливість зазначеного підпункту зумовлює обов`язок контролюючого органу у наказі про призначення перевірки поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення відобразити конкретну з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, або ж обидві, в обсязі, достатньому для ідентифікації однієї з двох (або обох в сукупності у разі їх наявності). Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.
Тобто, у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити.
Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.
Саме такий обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1. статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу. У разі, якщо наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним, оскільки його недоліки в розумінні статті 81 ПК України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав.
З огляду на усталену і сформовану позицію Верховного Суду з питання застосування підпункту 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 ПК України і пункту 81.1. статті 81 ПК України, суд має з`ясувати підстави, встановлені ПК України для призначення фактичної перевірки та їх належне відображення в наказі про проведення перевірки, встановити яка саме фактична підстава для проведення такої мала місце конкретно у цій справі.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.10.2025 у справі №300/2885/24.
Отже, приймаючи рішення про проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 ПК України та оформлюючи відповідний наказ, контролюючий орган зобов`язаний не лише формально послатися на відповідний підпункт статті ПК України, а й чітко зазначити конкретну фактичну підставу для її проведення (отримання інформації про можливі порушення, здійснення визначених законом функцій або, у разі наявності сукупності підстав, - зазначити кожну з них).
Невиконання цих вимог свідчить про протиправність наказу про проведення фактичної перевірки та усіх подальших дій контролюючого органу, вчинених на його підставі.
Тобто, у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.
Саме такий обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у складі судової плати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 28.05.2024 у справі №280/1431/23.
Враховуючи вищевикладені обставини, зазначення у наказі ГУ ДПС у Черкаській області від 12.02.2026 №418-п «Про проведення фактичної перевірки» такої правовою підставою для проведення перевірки – лише посилання на пункт без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.».
Застосовуючи такі висновки до спірних у даній справі, суд, перевіряючи питання наявності обґрунтованої підстави для проведення перевірки на підставі пп. 80.2.2 п. 80.2 ст.80 ПК України, виходить з того, що наказом ГУ ДПС у Черкаській області від 12.02.2026 №418-п «Про проведення фактичної перевірки» на підставі пп. 20.1.2, 20.1.4, 20.1.8-20.1.11 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.3, п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України призначено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за місцем фактичного здійснення діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , з 13.02.2026 тривалістю 7 діб.
Відповідачем у відзиві на позовну заяву вказано, що інформацією, у зв`язку з якою ГУ ДПС у Черкаській області було прийнято наказ від 12.02.2026 №418-п «Про проведення фактичної перевірки» стало звернення Народного депутата України Данила Гетьманцева щодо здійснення позивачкою розрахункових документів без застосування РРО/ПРРО та без видачі покупцям фіскальних чеків.
Суд зазначає, що звернення Народного депутата України у розумінні положень ПК України є тією встановленою податковою інформацією, яка у розумінні вимог статті 80 ПК України може слугувати підставою для призначення проведення фактичної перевірки, тому доводи позивачки у цій частині позовних вимог є необґрунтованими.
Разом з цим, із матеріалів справи судом встановлено, що під час проведення перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Черкаській області надано позивачці письмове звернення про отримання документів (їх належним чином завірених копій), в якому вимагалось від позивачки у строк до 19.02.2026 надати за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, наступні документи: підтверджуючі документи на об`єкти оподаткування за місцем провадження діяльності, книгу обліку доходів, договір електронного платіжного засобу, підтверджуючі документи на придбання, облік товарів, документи, що підтверджують оформлення трудових відносин з найманими працівниками, банківська виписка з електронного платіжного засобу за період з 03.07.2025 по дату отримання письмового звернення.
Так, згідно статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до пунктів 85.2, 85.6 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Цьому обов`язку кореспондує право контролюючого органу при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків первинні фінансово-господарські, бухгалтерські та інші документи (в тому числі, засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) їх копії), які б підтверджували задекларовані об`єкти оподаткування, суми податкових зобов`язань, дотримання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таке право закріплене нормою пункт 85.4 статті 85 ПК України.
Отже, надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацом другим пункту 44.7 цієї статті в редакції до внесення змін Законом від 16.01.2020 №466-ІХ), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачкою 19.02.2026 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» надіслано на поштову адресу відповідача надіслано копії документів щодо господарської діяльності позивачки, що підтверджується накладною №1800100802430 та описом вкладення у цінний лист.
Пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Враховуючи, що позивачкою 19.02.2026, тобто у термін, що визначений посадовими особами ГУ ДПС у Черкаській області у письмовому зверненні про отримання документів (їх належним чином завірених копій), надіслано на поштову адресу відповідача засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» копії документів щодо господарської діяльності позивачки, тому висновок контролюючого органу про те, що нею порушено вимоги пункт 85.4 статті 85 ПК України щодо не надання витребуваних документів - є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
Таким чином, суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 20.02.2026 №0050460707 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 фінансових (штрафних) санкцій в розмірі 1020 грн.
За вказаних обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 20.02.2026 №0050460707 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 фінансових (штрафних) санкцій в розмірі 1020 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя 	Віталіна ГАЙДАШ