Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року Справа№200/1939/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 
до Військової частини НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:
- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_2 щодо перерахунку та доплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток, обчислених із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України від 28.02.2022 р. № 168, у збільшеному до 100 тис. грн. розмірі за вересень та жовтень 2024 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України від 28.02.2022 р. № 168, у збільшеному до 100 тис. грн. розмірі за вересень та жовтень 2024 року з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою суду від 23 березня 2026 року суд прийняв до розгляду позовну заяву позивача, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/1939/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином. 
За правилами частини 5 та частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_4 з 03.03.2022 по 11.10.2024, а після звільнення набув право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.05.2025 у справі №200/8788/24, яке набрало законної сили 13.08.2025, визнано протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному до 100000 грн розмірі за вересень-жовтень 2024 року та зобов`язано здійснити відповідні виплати. 23.01.2026 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_2 , яка є правонаступником ВЧ НОМЕР_4 , із заявою про перерахунок та доплату грошової компенсації за невикористані дні відпусток з урахуванням додаткової винагороди у розмірі 100000 грн, однак листом від 18.02.2026 №1553/4070 у задоволенні заяви було відмовлено. Позивач зазначає, що додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168, входить до складу щомісячного грошового забезпечення, яке враховується при обчисленні компенсації за невикористані дні відпусток, а тому відмова відповідача у проведенні перерахунку та доплати є протиправною.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та просив залишити позов без розгляду. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду, оскільки ще під час звільнення у жовтні 2024 року та після отримання 03.12.2024 карток особового рахунку був обізнаний про складові виплаченого грошового забезпечення та про те, що додаткова винагорода у розмірі 100000 грн не була врахована при обчисленні компенсації за невикористані дні відпусток. Відповідач послався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22.01.2026 у справі №420/26951/24 та від 12.12.2025 у справі №460/7194/24, відповідно до яких до спірних правовідносин підлягає застосуванню тримісячний строк звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України у редакції Закону №2352-IX. Також відповідач зазначив, що рішення Конституційного Суду України від 11.12.2025 №1-р/2025 не поширюється на спірні правовідносини, оскільки вони виникли та закінчилися до ухвалення вказаного рішення. Щодо суті спору відповідач вказав, що відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ Порядку №260 при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні відпустки враховуються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, крім винагород. При цьому додаткова винагорода на період дії воєнного стану відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №260 віднесена до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, а тому не підлягає включенню до розрахунку компенсації за невикористані дні відпусток. У зв`язку з цим відповідач вважав позовні вимоги безпідставними.
У відповіді на відзив позивач заперечував проти доводів відповідача щодо пропуску строку звернення до суду та зазначив, що спірні правовідносини виникли не в момент звільнення, а 19.02.2026 після отримання листа Військової частини НОМЕР_2 від 18.02.2026 №1553/4070, яким відмовлено у перерахунку та доплаті грошової компенсації за невикористані дні відпустки. Позивач вказав, що компенсація за невикористані дні відпустки є похідною від грошового забезпечення, а тому після виконання рішення суду від 23.05.2025 у справі № 200/8788/24 та перерахунку складових грошового забезпечення відповідач був зобов`язаний здійснити також перерахунок і доплату відповідної компенсації. Крім того, позивач послався на положення пункту 6 розділу ХХХІ Порядку №260 та правові висновки Верховного Суду щодо необхідності врахування додаткової винагороди при обчисленні компенсації за невикористані дні відпустки.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_5 , виданим Слов`янським МВ УМВС України в Донецькій області 15 січня 1997 року, РНОКПП НОМЕР_1 .
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_6 , виданим 22 вересня 2023 року Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_7 .
Позивач проходив військову службу у складі ВЧ НОМЕР_4 з 03.03.2022 по 11.10.2024, що підтверджується копіями наказів командира ВЧ НОМЕР_4 від 03.03.2022 р. № 43 (про призначення на посаду), від 11.10.2024 р. № 287/нст (про звільнення з військової служби) та витягу з військового квитка.
Наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 11 жовтня 2024 року №287/нст ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення з 11 жовтня 2024 року. Відповідно до зазначеного наказу позивачу належало виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток за 2022-2024 роки.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року у справі №200/8788/24 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у збільшеному до 100000 грн розмірі за вересень-жовтень 2024 року та зобов`язано здійснити відповідні нарахування і виплати.
Військова частина НОМЕР_2 є правонаступником військової частини НОМЕР_4 , що підтверджується листом військової частини НОМЕР_2 від 16.12.2025 №1553/234/ВихЗПІ.
23 січня 2026 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_2 із заявою про перерахунок та доплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток з урахуванням додаткової винагороди у збільшеному до 100000 грн розмірі за вересень та жовтень 2024 року. 
У відповідь на зазначену заяву військова частина НОМЕР_2 листом від 18.02.2026 №1553/4070 повідомила, що Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, виплата грошової компенсації за невикористані дні відпустки з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, не передбачена. 
Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача щодо невключення додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», до розрахунку грошового забезпечення для виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII).
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону №2011-XII).
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова КМУ № 704), окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
У пунктах 2, 3 постанови КМУ № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок №260, у пункті 2 розділу І якого внормовано, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану (доповнено згідно з Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року №44, який застосовується з 01 лютого 2023 року); допомоги.
Водночас у пункті 16 розділу І Порядку №260 визначено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
28 лютого 2022 року КМУ на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» прийняв Постанову №168, яка застосовується з 24 лютого 2022 року, пунктом 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). 
Надалі до цієї Постанови неодноразово вносилися зміни та доповнення, у тому числі й до пункту 1, які не впливають на вирішення цієї справи.
Нормами абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».
Відповідно до пункту 6 розділу XXXI Порядку № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2024 року в справі №240/32125/23 висловив правову позицію щодо питань, чи ураховується передбачена Постановою №168 додаткова винагорода до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислюються військовослужбовцям розміри грошових допомог для оздоровлення, при звільненні та грошова компенсація за невикористані дні відпусток.
Так, відповідаючи на питання щодо умов обчислення розміру компенсації за невикористані військовослужбовцем дні відпусток, Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2024 року в справі №240/32125/23 констатував, що, на відміну від правил обчислення розміру допомоги для оздоровлення, пункт 6 розділу ХХХІ Порядку №260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації. Навпаки, за приписами указаної норми, до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням. 
Таким чином, ураховуючи те, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, є складовою грошового забезпечення військовослужбовця та рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.05.2025 у справі № 200/8788/24 підтверджено право позивача на отримання такої винагороди у збільшеному до 100000 грн розмірі за вересень та жовтень 2024 року, суд дійшов висновку, що вказана винагорода підлягає врахуванню при обчисленні розміру грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом і у постановах від 07 листопада 2024 року у справі № 240/23909/23 та від 19 грудня 2024 року у справі №580/3483/24.
Таким чином, вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється розмір грошової компенсації за невикористані ним дні відпусток. 
Суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви позивача у зв`язку із пропуском строку звернення до суду, викладене у відзиві на позов, з огляду на наступне. Спірні правовідносини виникли після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі № 200/8788/24, яким підтверджено право позивача на отримання такої винагороди у збільшеному до 100000 грн розмірі за вересень та жовтень 2024 року та відповідно після отримання листа Військової частини НОМЕР_2 від 18.02.2026 № 1553/4070, яким позивачу відмовлено у перерахунку та доплаті грошової компенсації за невикористані дні відпустки, а не після звільнення позивача. Враховуючи зазначене, строк звернення позивача до суду із даним позовом не є пропущеним. 
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). 
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно приписів частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч наведеним вимогам, відповідачем не надано суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог. Позивач відповідно до норм Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_2 в перерахунку та доплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток, обчислених із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України від 28.02.2022 № 168, у збільшеному до 100 тис. грн. розмірі за вересень та жовтень 2024 року. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України від 28.02.2022 р. № 168, у збільшеному до 100 тис. грн. розмірі за вересень та жовтень 2024 з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення ухвалене та повне судове рішення складене 20 травня 2026 року. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар