ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/3171/25	
за позовом  Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі 
позивача-1: Дніпровської міської ради, м. Дніпро
позивача-2: Східного офісу Держаудитслужби, м. Дніпро
до відповідача-1: Комунального підприємства "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
відповідача-2: Фізичної особи - підприємця Лещенка Євгена Павловича, м. Дніпро
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, м. Дніпро
про визнання недійсним договору та стягнення 
Суддя Євстигнеєва Н.М.
Секретар судового засідання Большакова А.О.
Представники:
Від позивача-1: не з`явився
Від позивача-2: Мосіна М.І., самопредставництво
Від відповідача-1: не з`явився
Від відповідача-2: не з`явився 
Від третьої особи: не з`явився
Від прокуратури: Богомол О.М., прокурор відділу прокуратури, посвідчення №069928 від 01.03.2023 
С У Т Ь С П О Р У :
Керівник Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі позивача-1: Дніпровської міської ради, позивача-2: Східного офісу Держаудитслужби звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить:
- визнати недійсним договір поставки №71/3 від 13.12.2019, укладений між Комунальним підприємством "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради та Фізичною особою підприємцем Лещенком Євгеном Павловичем;
- стягнути з Фізичної особи підприємця Лещенка Євгена Павловича на користь Комунального підприємства "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради 1192000,00грн;
- стягнути з Комунального підприємства "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради одержані ним за рішенням суду 1 192 000,00грн в дохід держави.
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2025 справу №904/3171/25 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.
Позовні вимоги прокурора обґрунтовані тим, що оспорюваний договір, укладений за підсумками відкритих торгів, результати яких спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, а тому він підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам.
Посилаючись на ч.3 ст. 228 ЦК України прокурор просить застосувати наслідки недійсності укладеного договору, що суперечить інтересам держави та суспільства, та стягнути з Фізичної особи підприємця Лещенка Євгена Павловича на користь Комунального підприємства "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради 1 192000,00грн а далі - отримані Комунальним підприємством "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради за рішенням суду кошти у вказаному розмірі – стягнути в дохід держави.
В обґрунтування підстав представництва інтересів держави у справі прокурор зазначає наступне.
Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. 
Аналіз положень ст. 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
У даній справі невжиття органом державної влади, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, заходів щодо захисту інтересів держави свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Так, під час реалізації представницьких повноважень Центральною окружною прокуратурою міста Дніпра встановлено порушення вимог чинного законодавства про захист економічної конкуренції, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій суб`єктів господарювання, які стосуються спотворення результатів торгів, проведених КП "Дніпровський електротранспорт" ДМР ДК 021:2015:34630000-2: Частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху. Встановлено, що КП "Дніпровський електротранспорт" ДМР 14.11.2019 в електронній системі закупівель опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів щодо закупівлі товару ДК 021:2015:34630000-2: Частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (ідентифікатор публічної закупівлі UA-2019-11-14-001056-c). Очікувана вартість предмета закупівлі становила 1 200 000,00 грн (у т.ч. з ПДВ).
Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подано двома суб`єктами господарювання: ТОВ "Інтерлінк" та ФОП Лещенко Є.П., що підтверджується формою реєстру отриманих тендерних пропозицій. Тендерна пропозиція ФОП Лещенка Є.П. становила 1 192 000,00 грн, ТОВ "Інтерлінк" – 1 200 000,00 грн. Упродовж аукціону розмір пропозицій учасників не змінювався.
Ураховуючи, що найбільш економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція ФОП Лещенка Є.П., електронною системою закупівель вона розкрита першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій. Переможцем торгів визнано ФОП Лещенка Є.П. Надалі між КП "Дніпровський електротранспорт" ДМР та ФОП Лещенко Є.П. укладено договір поставки №71/3 від 13.12.2019.
Адміністративна колегія Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у рішенні від 22.06.2023 №54/29-р/к у справі №54/54-21 дійшла висновку, що ТОВ "Інтерлінк" і ФОП Лещенко Є.П. під час підготовки документації і закупівлі № UA- 2019-11-14-001056-c діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель за Законом України "Про публічні закупівлі".
З викладеного вбачається, що у спірних правовідносинах, що виникли за результатами проведеної закупівлі UA-2019-11-14-001056-c з придбання товару за кошти місцевого бюджету, за наслідками якої укладено договір поставки №71/3 від 13.12.2019 та сплачені бюджетні кошти, інтереси держави залишились незахищеними.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16.04.2019 у справі №910/3486/18 зазначив, що прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. 
Норма ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" вимагає від прокурора доведення лише факту нездійснення або неналежного здійснення уповноваженим органом своїх повноважень, а не встановлення причин нездійснення уповноваженими органами своїх функцій щодо захисту інтересів держави. Більше того, встановлення будь-яких причин нездійснення уповноваженим органом своїх функцій не може обмежувати державу в праві на судовий захист. 
За таких обставин, є доведеними доводи прокурора про те, що уповноважений орган, неналежно виконував покладені на нього повноваження щодо захисту інтересів держави, а тому прокурор набув обов`язку звернутись до суду в інтересах держави з даним позовом.
Позивач-1, Дніпровська міська рада, вважає, що позовна вимога в частині стягнення коштів в дохід держави не підлягає задоволенню. Обов`язок повернення коштів на користь відповідача-1, а не позивача — Дніпровської міської ради не може вважатись належним і ефективним захистом прав територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради.
Позивач-2, Східний офіс Держаудитслужби, надав до господарського суду письмові пояснення на позовну заяву, зазначає, що не проводив жодних заходів державного фінансового контролю, під час яких досліджувалось укладення між Комунальним підприємством "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Лещенко Євгеном Павловичем договору поставки № 71/3 від 13.12.2019, а тому позбавлений можливості надати пояснення щодо суті позовних вимог.
У відзиві на позовну заяву відповідач-2 заперечує проти позовних вимог, вважає, що доводи прокурора щодо порушення інтересів суспільства та держави під час проведення торгів є безпідставними, оскільки ТОВ "Інтерлінк" або будь-який інший суб`єкт господарювання не були позбавленні можливості запропонувати іншу, нижчу ціну. Тобто, прокурором не доведено у чому саме полягає завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення спірного правочину. За порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", рішенням від 22.06.2023 №54/29-р/к у справі №54/54-21 на ФОП Лещенко Є.П. накладено штраф у загальній сумі 8940,00грн. Отже, ФОП Лещенко Є.П. понесено відповідальність за вчинене ним порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Позовні вимоги прокурора фактично зводяться до повторного притягнення до відповідальності за одне і те саме правопорушення, що прямо заборонено Основним законом.
Окрім того, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2025 у справі №904/4042/24 відмовлено в повному обсязі у задоволенні позовної заяви Комунального підприємства "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради до ФОП Лещенка Є.П. про визнання договору поставки №71/3 від 13.12.2019 недійсним з моменту укладання, з огляду на обрання неефективного способу захисту у виниклих спірних правовідносинах. На даний час триває апеляційний розгляд позовної заяви КП "Дніпровський електротранспорт" ДМР про визнання недійсним договору поставки №71/3 від 13.12.2019. Таким чином, незважаючи на існування судового спору із аналогічним предметом та підстав, який не вирішено на момент звернення прокурора до суду, про що і заявляє безпосередньо сам прокурор, останнім здійснюється ініціювання нового судового збору в інтересах держави, що на думку відповідача є передчасним.
Також відповідач зазначає, що оспорюваний договір поставки укладено 13.12.2019, а тому трирічний строк позовної давності сплинув 13.12.2022. Прокурор звернувся до суду із даним позовом у червні 2025 року, тобто із порушенням строку позовної давності. З урахуванням порушення прокурором строків позовної давності підлягають застосуванню наслідки такого порушення, що виключає можливість задоволення позову.
У відповіді на відзив прокурор посилається на те, що необхідність звернення прокуратури з позовом до суду виникло внаслідок вчинення антиконкурентних узгоджених дій суб`єктами господарювання під час проведення процедури публічної закупівлі за бюджетні кошти, що призвело до спотворення результатів торгів та укладення договору за відсутності реальної конкуренції. Таким чином, держава та територіальна громада були позбавлені можливості ефективного та економічно обґрунтованого використання публічних коштів. Водночас спірні правовідносини мають значний публічний інтерес, оскільки стосуються законності використання бюджетних коштів, принципів відкритості та добросовісної конкуренції у сфері публічних закупівель, а також довіри суспільства до механізмів державного контролю у сфері економіки. Невжиття заходів судового захисту у такій ситуації фактично легалізує наслідки антиконкурентних узгоджених дій та створює небезпечний прецедент безкарності порушень у сфері публічних закупівель.
Щодо пропуску позовної давності Прокурор зазначає, що про факт вчинення Лещенко Є.П. антиконкурентних узгоджених дій у вигляді спотворення результатів тендера, проведеного КП "Дніпровський електротранспорт" ДМР, стало відомо з рішення адміністративної колегії Південно- східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у рішенні від 22.06.2023 №54/29-р/к у справі № 54/54-21. Як наслідок, про порушення договором інтересів держави та суспільства з умислу Лещенко Є.П. та про особу, яка його вчинила, позивач і прокурор могли довідатися лише 22.06.2023, а отже, з цього дня розпочався перебіг строку позовної давності.
Третя особа, Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, підтверджує, що в межах своїх повноважень визнало дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлінк", Фізичної особи – підприємця Півнюк Олени Олексіївни, Фізичної особи – підприємця Лещенко Євгена Павловича, Фізичної особи – підприємця Любчич Єлизавети Тарасівни та Фізичної особи – підприємця Котенко Наталії Олександрівни порушенням законодавства про захист економічної конкуренції. Однак вважає, що порушені у позовній заяві питання виходять за межі повноважень органів Антимонопольного комітету України.
Ухвалою суду від 23.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України.
Ухвалою суду від 23.06.2025 зупинено провадження у справі №904/3171/25 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в касаційному порядку судових рішень у справі №922/3456/23.
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 19.12.2025 Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду винесена постанова по справі №922/3456/23 до розгляду якої була зупинена справа №904/3171/25, тобто підстави зупинення провадження по даній справі відпали.
Ухвалою суду від 29.12.2025 поновлено провадження у справі №904/3171/25, призначено підготовче засідання на 26.01.2026.
02 січня 2026 року від третьої особи до господарського суду надійшли пояснення на позовну заяву. 
Третя особа просить здійснювати розгляд цієї справи без участі представника відділення.
12 січня 2026 року від позивача-1 до господарського суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву.
26 січня 2026 року від відповідача до господарського суду надійшов відзив на позовну заяву. 
З 26.01.2026 підготовче засідання відкладено на 23.02.2026.
02 лютого 2026 року від прокуратури до господарського суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 закрито підготовче провадження у справі №904/3171/25, справу призначено до судового розгляду по суті у судове засідання на 16.03.2026.
Ухвалою суду від 30.03.2026 зупинено провадження у справі №904/3171/25 на період до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/20111/23.
Ухвалою господарського суду від 12.05.2026 поновлено провадження у справі №904/3171/25, призначено розгляд справи по суті у судове засідання на 01.06.26. З 01.06.2026 розгляд справи відкладено до 09.06.2026.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
У судовому засіданні 09.06.2026 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи прокурора, представника позивача, господарський суд, -
В С Т А Н О В И В:
Комунальне підприємство "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради 14.11.2019 в електронній системі закупівель опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів щодо закупівлі товару ДК 021:2015:34630000-2: Частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (ідентифікатор публічної закупівлі UA-2019-11-14- 001056-c).
Очікувана вартість предмета закупівлі становила 1 200 000,00 грн з ПДВ. Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подано двома суб`єктами господарювання: ТОВ "Інтерлінк", та ФОП Лещенко Є.П., що підтверджується формою реєстру отриманих тендерних пропозицій. Тендерна пропозиція ФОП Лещенка Є.П. становила 1 192 000,00 грн, ТОВ "Інтерлінк" - 1 200 000,00 грн, відповідно. Упродовж аукціону розмір пропозиції учасників не змінювався.
Ураховуючи, що найбільш економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція ФОП Лещенка Є.П., електронною системою закупівель вона розкрита першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій.
Рішенням засідання тендерного комітету КП "Дніпровський електротранспорт" ДМР, оформленим протоколом засідання його тендерного комітету від 02.12.2019, визнано ФОП Лещенка Є.П. переможцем торгів з ціновою пропозицією 1 192 000,00 грн.
Надалі між КП "Дніпровський електротранспорт" ДМР та ФОП Лещенко Є.П. укладено договір поставки №71/3 від 13.12.2019, предметом якого є частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (Центральний редуктор для капітального ремонту рухомого складу) – ДК 021:2015-34630000-2.
Пунктом 2.1 договору передбачено, що загальна сума договору становить 1 192000,00 грн без ПДВ. 
Ціна одиниці товару, асортимент, кількість та загальна вартість кожної партії товару визначаються сторонами у специфікації, рахунках та видаткових накладних, які формуються за домовленістю сторін для кожної конкретної поставки товару (п. 2.2. Договору). 
Ціна даного договору дорівнює ціні тендерної пропозиції учасника (п. 2.4. Договору).
Оплата за товар буде проводитись за рахунок бюджетних коштів спеціального фонду отриманих з місцевого бюджету (п. 3.1. Договору). 
Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь якому разі до повного виконання сторонами зобов`язань (п. 11.1. Договору).
КП "Дніпровський електротранспорт" ДМР за виконання умов, визначених договором, перераховано ФОП Лещенко Є.П. 1 192 000,00 грн, що підтверджується звітом про виконання договору, який опубліковано в електронній системі закупівель 03.01.2020.
Джерелом фінансування зазначеного договору були кошти статутного капіталу КП "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради.
Рішенням Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.06.2023 №54/29-р/к у справі №54/54-21 визнано, що ТОВ "Інтерлінк" та ФОП Лещенко Є.П. вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", визначене п. 4 ч. 2 ст. 6 цього Закону, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій суб`єктів господарювання, які стосуються спотворення результатів торгів, проведених комунальним підприємством "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради на закупівлю "Центральний редуктор для капітального ремонту рухомого складу", оголошення №UA-2019-11-14-001056-с.
Зазначеним рішенням встановлено, що учасники зазначених закупівель – ТОВ "Інтерлінк" та ФОП Лещенко Є.П. узгоджували між собою умови участі у торгах, що підтверджується використанням вказаними особами одних і тих же засобів зв`язку під час здійснення господарської діяльності та підготовки до участі у торгах, синхронностю дій учасників під час подачі тендерних пропозицій, наявністю сталих господарських відносин між ними, спільними особливостями при оформленні тендерних пропозицій та іншим.
З`ясовано, що сума оплати за договором, укладеним за результатами здійснення закупівлі №UA-2019-11-14-001056-с, становить 1 192 000,00 грн. 
За вказане порушення накладено штраф на ТОВ "Інтерлінк" у розмірі 9 000,00гривень; ФОП Лещенко Є.П. у розмірі 8 940,00 гривень. 
Накладені штрафні санкції вищезазначеними суб`єктами господарювання сплачено у повному обсязі. 
Указане рішення (за винятком конфіденційних даних та інформації з обмеженим доступом) оприлюднене на офіційному вебсайті Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та доступне за посиланням: https://southeastmtv.amcu.gov.ua/npas/rishennya-viddilennya-vid-22062023-5429-rk-u-spravi-5454-21.
Під час розгляду справи №54/54-21 встановлено наступну узгоджену поведінку ТОВ "Інтерлінк" і ФОП Лещенка Є.П., що стосується спотворення результатів вищевказаних торгів:
- використання одних і тих же засобів зв`язку під час здійснення господарської діяльності та підготовки до участі в Торгах; 
- використання одних і тих самих ІР-адрес для завантаження документів;
- використання одних і тих самих ІР-адрес для оплати задля участі у процедурі закупівлі;
- керування своїми рахунками за допомогою системи "Клієнт-Банк" з одних і тих самих ІР адрес у період підготовки та після проведення торгу;
- синхронність дій учасників під час подачі тендерних пропозицій;
- наявність сталих господарських відносин у період до, під час та після проведення торгу; 
- спільні особливості при оформленні тендерних пропозицій (наявність однакових дефектів/плям).
З огляду на вищезазначене, адміністративна колегія Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у рішенні від 22.06.2023 №54/29-р/к у справі № 54/54-21 дійшла висновку, що ТОВ "Інтерлінк" і ФОП Лещенко Є.П. під час підготовки документації і у закупівлі № UA- 2019-11-14-001056-с діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель за Законом України "Про публічні закупівлі".
Унаслідок узгодженості поведінки учасників закупівлі право на укладення договору за результатами аукціону одержано не на конкурентних засадах, чим було спотворено результати цих торгів.
Узгодивши свою поведінку та свої тендерні пропозиції, ТОВ "Інтерлінк" і ФОП Лещенко Є.П. тим самим усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже, спотворили результат проведених замовником торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, а відтак, вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України "Про захист економічної конкуренції".
В результаті такої узгодженої поведінки ТОВ "Інтерлінк" і ФОП Лещенко Є.П. під час участі в торгах не було дотримано принципів здійснення закупівель, передбачених ст.3 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме: добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії й ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель.
Рішення адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у рішенні від 22.06.2023 №54/29-р/к у справі № 54/54-21 у судовому порядку не оскаржувалось.
Як стверджує прокурор, очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері є вчинення відповідачем-2 (ФОП Лещенко Є.П.) порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати закупівлі, що призвело до придбання послуг за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками закупівлі її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання послуг з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів. 
Вказане, за доводами прокурора, є підставою для визнання недійсним спірного договору на підставі ст. 228 ЦК України та застосування наслідків недійсності правочину передбачених цією статтею.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою, третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин).
За змістом частини третьої статті 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Аналогічна за змістом норма містилася у ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України (яка була чинною на час виникнення спірних відносин).
За приписами частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд також враховує, що провадження у цій справі (№904/1276/24) було зупинено до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3456/23.
Так, у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що:
- вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, ч.1 ст.208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства (п.74);
- конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції (п.75);
- застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (п.76);
- ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень (п.92);
- при визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо) (п.105);
- ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчиненні особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції (п.105);
- ЄСПЛ звертає увагу на важливість дотримання принципу пропорційності втручання і щодо добросовісного власника майна (у нашому випадку - добросовсної сторони правочину) (п.106);
- на перший погляд, приписи ч.3 ст.228 ЦК свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника (п.107);
- втім, Об`єднана палата вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника (п. 108);
- по-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було (п.109);
-по-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom") (п.110).
На підставі аналізу вказаної вище постанови Об`єднаної палати, для застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України має бути доведено сукупність таких обставин:
- наявність конкретної мети правочину, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;
- причинно-наслідковий зв`язок між такою метою та наслідками правочину;
- умисел сторони (сторін) на досягнення цієї протиправної мети;
- пропорційність обраного засобу втручання (санкції) легітимній меті захисту публічних інтересів.
При цьому державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (рішення Конституційного Суду України у рішенні №3-рп/99 від 08.04.1999).
Поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
У контексті публічних закупівель такими інтересами є забезпечення добросовісної конкуренції та ефективного використання бюджетних коштів.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у пункті 95 вищезазначеної постанови також зазначила, що антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК.
Прокурор обґрунтовує позов тим, що встановлений Рішенням адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.06.2023 №54/29-р/к у справі № 54/54-21 факт антиконкурентних узгоджених дій ФОП Лещенко Є.П. та ТОВ "Інтерлінк" під час участі у відкритих торгах свідчить про завідомо протиправну мету дій відповідача-2, яка суперечить інтересам держави і суспільства, а відтак про наявність підстав для визнання договору недійсним за ч.3 ст.228 ЦК України та застосування наслідків, передбачених цією нормою, з огляду на наявність умислу у відповідача-2 і відсутність підстав для аналогічного висновку щодо замовника закупівлі.
Суд зазначає, що сам по собі встановлений рішенням органу Антимонопольного комітету України факт антиконкурентних узгоджених дій не звільняє прокурора від обов`язку довести сукупність обставин, необхідних для застосування частини третьої статті 228 ЦК України. Не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №922/1391/18.
Отже, встановлений рішенням Антимонопольного комітету України факт антиконкурентних узгоджених дій учасників торгів свідчить про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, однак не є достатнім для висновку про те, що укладений за результатами торгів договір був спрямований на досягнення мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства у розумінні частини третьої статті 228 ЦК України.
Матеріалами справи підтверджується, що спірний договір виконано сторонами належним чином: товар поставлено, прийнято без зауважень та оплачено. Водночас матеріали справи не містять доказів недобросовісної поведінки замовника закупівлі.
Прокурор не надав належних і допустимих доказів того, що внаслідок укладення та виконання спірного договору замовник здійснив переплату бюджетних коштів, отримав товар за завідомо завищеною ціною або зазнав інших значних майнових втрат, співмірних із конфіскаційною санкцією, що заявляється до застосування. Також не доведено, що на момент закупівлі існували реальні альтернативні тендерні пропозиції, які об`єктивно забезпечували істотну економію бюджетних коштів, однак були усунуті саме внаслідок встановлених Антимонопольним комітетом України антиконкурентних узгоджених дій.
Зокрема, не довів спрямованість і відповідність спірного правочину ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні чи соціальні основи держави і суспільства. При цьому, обвинувальний вирок у кримінальному провадженні, який би мав преюдиційне значення для цієї господарської справи, не виносився та прокурором суду не надавався.
Крім того, ФОП Лещенко Є.П. за порушення законодавства про захист економічної конкуренції вже притягнутий до відповідальності у вигляді штрафу покладеного на нього Рішенням АМК.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що прокурором не доведено наступних обставин: наявності мети спірного правочину, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства; заподіяння державі та суспільству значних збитків, а також безпідставного збагачення відповідача-2; причинно-наслідкового зв`язку між встановленими антиконкурентними узгодженими діями учасників торгів та погіршенням майнового становища держави.
Таким чином, прокурором не доведено наявності сукупності умов, необхідних для визнання спірного договору недійсним саме на підставі частини 3 статті 228 ЦК України та застосування наслідків, передбачених цією нормою.
Суд погоджується з доводами прокурора про те, що укладений між відповідачами правочин не в повній мірі відповідає основним принципам закупівель за публічні кошти. Водночас у суду відсутні підстави вважати, що оспорюваний правочин не відповідає інтересам держави і суспільству у відповідності до частини третьої статті 228 ЦК України.
Відповідно до частини третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Прокурор стверджує про те, що через порушення законодавства про захист конкуренції постраждали інтереси держави. Враховуючи, що закупівлю товарів проводило комунальне підприємство за рахунок коштів місцевого бюджету, то при спотворенні результатів торгів постраждалою є територіальна громада міста Дніпра. Однак, прокурор у позові просив стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету), а не в дохід місцевого бюджету, що очевидно є втручанням в право комунальної власності та не сприяє відновленню прав та інтересів територіальної громади міста.
З огляду на наведене вище та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову у позові Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, Східного офісу Держаудитслужби до Комунального підприємства "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради, Фізичної особи - підприємця Лещенко Євгена Павловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, про визнання недійсним договору та стягнення.
Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).
За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу (ч. 1 ст. 260 ЦК України).
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).
Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч. 3 ст. 254 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України).
Отже, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Тому перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
За результатом розгляду справи порушення права позивача у спірних правовідносинах із відповідачем не встановлено, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає, що, в свою чергу, усуває необхідність дослідження питання щодо строку позовної давності.
Згідно правової позиції Верховного Суду, яка зазначена у постанові від 28.05.2020 у справі №909/636/16, у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору залишаються за прокурором.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі позивача-1: Дніпровської міської ради, позивача-2: Східного офісу Держаудитслужби, до відповідача-1: Комунального підприємства "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради, відповідача-2: Фізичної особи - підприємця Лещенко Євгена Павловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, про визнання недійсним договору та стягнення 1 192 000,00грн - залишити без задоволення.
Судові витрати віднести на прокуратуру.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15.06.2026

Суддя Н.М. Євстигнеєва